Dokler ju režiser ne loči - Gantar, Jure (Amfiteater (Ljubljana), 2017)
Več kakor stoletje po tem, ko so gledališke režiserke in režiserji postali bistveni udeleženci kreativnega procesa, je njihova umetniška avtonomija še vedno na stalni preizkušnji. Eno od najobičajnejših nasprotovanj njihovemu prispevku h gledališkim uprizoritvam je, da se njihove interpretacije klasičnih dram namenoma oddaljujejo od eksplicitnih navodil njihovih avtorjev. A uprizoritve klasikov že veliko pred izrabo režijskega koncepta kot priročnega grešnega kozla za vse, kar gre pri uprizoritvi narobe, niso ohranjale stopnje spoštovanja izvirnika, kakršno zahteva njihovo občinstvo. Z uporabo memetike kot metodološkega orodja in uprizoritev Shakespearovih dram kot študij primera ta razprava trdi, da je odmik od tradicionalnih uprizoritvenih praks in branj morda nujen za dolgoročno preživetje iger. Nakazuje, da je trajen uspeh iger bistveno bolj odvisen od njihove sposobnosti prilagajanja spremenjenim zgodovinskim okoliščinam kakor od njihove zvestobe izvirniku. V tem smislu na režiserja ali režiserko ne smemo gledati kot na inherentno nevarnost veličastnim mojstrovinam, ampak bolj kot na osebo, ki zagotavlja, da bodo mutacije besedila njegov pomen ohranile svež in pripravljen na spremembe zgodovinskih, kulturnih ali političnih okoliščin.
Keywords: concept; director; diskurz zvestobe; fidelity discourse; gledališka režija; gledališke uprizoritve; gledališki režiserji; memes; memetics; memetika; memi