Laughing with antiquity in Soviet animation - Paulouskaya, Hanna (Clotho, 2025)
Satira in parodija v animiranem filmu – ki je bil eden pomembnejših žanrov v sovjetski filmski produkciji – sta pogosto črpali iz klasične antike. Grška in rimska mitologija sta zagotavljali ne le pripovedne okvire, temveč tudi kulturno prepoznavne simbole, s katerimi so animatorji lahko obravnavali družbene slabosti, ideološka protislovja in kolektivne strahove. Članek obravnava štiri primere, posnete v Gruziji, Latviji, Rusiji in Ukrajini: enega iz leta 1936 in tri iz poznih 1960ih in 1970ih. Ti filmi bodisi prilagajajo določene antične mite bodisi se posvečajo širši ideji antične civilizacije, pri čemer prikazujejo raznolike strategije odnosa do klasičnega izročila v različnih sovjetskih republikah. Čeprav antika sama po sebi nikoli ni predmet satire, temelji komični učinek na skupnem kulturnem repertoarju ter na splošni prepoznavnosti mitoloških tem s strani občinstva. S primerjavo produkcije iz leta 1936 s filmi iz 60. in 70. let 20. stoletja razprava sledi spreminjajočim se funkcijam klasičnega izročila v sovjetski animaciji in poudarja zmožnost medija za obravnavo sodobnih vprašanj prek humornih predelav antične preteklosti.
Keywords: classical reception studies; Greek and Roman mythology; grška in rimska mitologija; klasična recepcija; parodija; parody; satirical films; satirični filmi; Soviet animation; sovjetska animacija