D
ZA LETO 1889.
♦H4
UREDIL
IDmi LOVKO POŽAE.
ZALOŽILA IN IZDALA
MATICA SLOVENSKA.
V LJUBLJANI.
NATISNILA. »NARODNA TISKARNA". 1889.
•""--S
Poziv slovenskim pisateljem!
Odbor „Matice Slovenske" se obrača do vseh rodoljubnih pisateljev slovenskih z iskreno prošnjo, da bi čim preje tem bolje poslali kaj primernih doneskov za prihodnji „Letopis".
Kakor letos se bodo sprejemali tudi v prihodnjem letu samo izvirni znanstveni in znanstveno-poučni spisi iz raznovrstnih strok človeškega znanja; vendar je želeti, da bi čestiti gospodje pisatelji svojim razpravam izbrali take predmete, ki ugajajo potrebam naroda slovenskega ter zaradi svoje splošne zanimljivosti prijajo večini Matičinih društvenikov.
Rokopisi naj se pošiljajo najpozneje do konca marcija 1890. 1. predsedništvu „Matice Slovenske" v Ljubljani.
Po pravilih določena nagrada v „Letopis" vsprejetim spisom se bode izplačevala, kadar bode knjiga dotiskana.
V Ljubljani 20. oktobra 1889.
V imenu „Matice Slovenske":
Prvomestnik: Josip Marn.
Odbornik: dr. L. Požar.
Ud „ Matice Slovenske" postane, kogar sprejme društveni odbor: a) ako se kot ustanovnih zaveže plačati 50 gld. a. v. ali takoj, ali pa v petih letnih obrokih; b) ako kot letnik plačuje po 2 gld. udnine na leto. (§ 2. dr. pravil.) Člane, ki ne plačujejo redno v prvi polovici vsacegu leta doneskov, katere so se zavezali plačevati, sme odbor iz društva izbrisati. (§ 3. dr. pravil.) Vsak društvenik ima pravico podajati društvu po odboru nasvete, udeleževati se letnih velicih zborov in njih razgovorov, glasovati, odbornike voliti in sam voljen biti, prejeti poročilo o društvenem delovanji in gospodarstvu z novci in dobiti imenik vseh društvenikov. (§ 4. dr. pravil.) Društvo ima namen, slovenskemu narodu pripomoči do prave omike s tem, da primerne knjige v slovenskem jeziku na svetlo daje ali vsaj podpira, da se izdado. (§ 1. dr. pravil.) Le častni in ustanovni društveniki imajo brezpogojno pravico do vseh knjig, ki jih društvo da na svetlo. Običajno daje Matica vse knjige tudi letnikom, akoravno odboru pristoja pravica, dajati jim le nekaj teh knjig. Vendar mora njih vrednost vsaj polovico toliko znašati, kolikor bi znašala prodajalna cena vseh ob društvenih stroških istega leta na svetlo danih knjig. (§ 5. dr. pravil.) Stroške za razpošiljanje knjig mora plačati vsak društvenik sam. (§ 7. dr. pravil.)
Odbor.
Sveta Ciril in Metod sta pred tisoč leti položila temelj slovanskemu slovstvu; naj se ustanovi tedaj njima na večen spomin „Matica Slovenska" za povzdigo slovenskega slovstva.
Dr. Lovro Toman.
J9rata Ciril in Metod, poslanca resnice nebeške, Slave sinovom v temo žitja prinesla sta luč: Vere vzveličalne svit razjasnil duhov jim obzorje,
Zvenel do srčnih globin rodne besede je glas. Pal za malikom malik, oltar je njegov in svetišče,
Dvignil za hr&mom se hram pravemu Bogu na čast. Kamor zasadil se križ, povsod ga obcvela blaginja,
Božjih je listen bil klic dedom apčstolov g6lk. Sreča brezmejna za nas, da zmija nezloge strupena
Dihnila v dedov sreč ni do razporov želja: Svetu mogočen vladar nazival se narod slovanski,
Družnosti bratovske sad zorel bi nam tisočer.
* *
Vihre so tožnih vremen bučale nad rodom Slovanov,
Kar poslanikov je list zlatih umolknil mu glas. Trinogov spone trde očetom so pr6stost zvezale,
Huda pokora za njih, sporov plačilo drago! Bratovske rodne krvi potoki so zemljo pojili, Padel je mnogi junak, vero in jezik branfeč, Vender apostolov ni posetve uničil sovražnik, Ljuljika sporov in zmot rasti ne bila pogin:
T
Vero in materin golk ohranil si zarod slovanski,
Bratov solunskih mu duh bil je spasitelj-vodnik. Večnosti morju deset priteklo je šumnih stoletij,
B6jem in stiskam navzlic narod slovanski ostal, Hvalo in slavo je pel učiteljev dvojici sveti,
Blagi oživljal spomin nje plodonosnih dej&nj.
*
* *
Veja slovenski je rod na deblu slovanstva mogočnem,
Pije iz njega krepost, da se razvija cvetan. Zgodbe slovanske povest, slovenske povest zgodovine:
Beden slovanski očak, beden slovenski je žil. Blagoslov neba d osel obema po bratih Soluncih,
Njiju spominja se del večnih Slovan in Sloven. Njima v zahvale spomin, tisočnice vredna slavitev,
R6du na duševni prid, čast in veseli pončs, „Matici" svoji Sloven položil je kamen osnovni,
Zgradil v blaginjo rodu znanstvu domačemu hram. Peta petorica let odbegnila nam je nevdržnih,
Kar domoljubni možje, vneti za svojcev povzdig, Divnim omislili so modricam slovenskim svetišče,
K&mor prinaša darf bistri domači naj um. Skromen gradilcev je broj, ki gledal bi danes ljubezni,
Žrtev bi svojih za dom, trudov boh6tni uspeh: Zlatega zrnja zaklad, nabranega v znanosti hramu,
Mrtvi pozdravil zavzet mnogi bi ga rodoljub. „Matica", zlatih sadov še tebi prihodnost obeta,
Ako ti zložnosti duh veren ostane vladar, Zbiraj ljubeča tedaj sinove dežele domače,
Neti jim plamen srca, budi jih delu za rod: Njemu prosvete naj luč odseva iz tvojega doma, Preko Slovenije tal žarke bogato sejoč.
Jos. Cimperman.
VSBBINA.
Na strani;
VS. Rntar: Prazgodovinske izkopine po Slovenskem . . . 1— 03.
.2. Janko B : Ženitvanjski običaji Belih Kranjcev..........04— 87.
3^1 Steklasa: Herbart Turjaški...........88—121.
A- V. Oblak: Starejši slovenski teksti..................122—202.
J>. S. Rutar: Kosovo polje. (Zemljepisno - zgodovinska črtica) 203—219.
I. Šubic: Fotografija ...........................220—202.
7. I. Tomšič: Bibliografija slovenska (Dalje) ............203—281.
8. Evgen Lah: Letopis „Matic.e Slovenske":
I. Poročilo o delovanji „Matice Slovenske" v
dobi od 1/X. 1888 — 30/IX. 1889 .... 282—294.
II. Računsko poročilo....................295—299.
III. Poročilo o društveni knjižnici (Dalje) . . 300—307.
IV. Upravništvo „Matice Slovenske,, za 1. 1889. 308—309.
V. Imenik udov „Matice Slovenske" leta 1889. 810—348.
VI. Poročilo o ustanovnikih ..............348—358.
VIL Društva, ki z Matico zamenjujejo knjige . 358—359.
VIII. Društvena književna zaloga............359- -360.
Stvarni popravki.
V spisu „Kosovo polje" str. 206 vrsta 19. od spodej čitaj mesto itd.: „teče deloma proti severu v Sitnico in Ibar, deloma pa proti jugu v Lepenac" itd. V načrtu Kosovega polja je izostala bifurkacija, ki bi imela stati ravno nad mestom Kač a ni k. Str. 214 četrta vrsta spodej čitaj mesto Drime: „Drine".
Prazgodovinske izkopine po Slovenskem-.
Spisal prof. Simon Kutar.
Pripomnja.
/.adnjih deset do petnajst let se je na Kranjskem toliko '/— Prazgodovinskih predmetov izkopalo, da so veščaki raz-^sodili, da Kranjsko zavzema med vsemi avstrijskimi kronovinami prvo mesto glede izvenrednega bogastva prazgodovinskih selišč, gradišč in grobišč. Pa tudi sosednja Goriška stopila je zadnja leta kot ravnorodna sestra na stran Kranjskega in kot posredovalka staroslavne kulture med beneško ravnino in vzhodno-alpinskimi deželami. Prav tako se vsak dan množijo poročila o prazgodovinskih najdbah po Koroškem, Štajerskem, Hrvaškem in po Istriji. Naše dežele so torej vnovič dokazale važnost svoje lege med severovzhodno in jugozahodno Evropo, t. j., da, so uže v prazgodovinskih časih bile „prstan Evropin".
Uže ta okolnost sama in ta prednost naših dežel pred vsemi drugimi morala bi spodbuditi Slovence, da bi se začeli globlje pečati s prazgodovinskimi izkopinami in na nje mnogo več pomnje obračati, kakor se je to do sedaj godilo. „Stvarnica sama nam ponuja" tudi to priložnost, da vsemu svetu pokažemo tudi to prezanimivo stran naše domovine in da s ponosom odkrijemo starodavno kulturo naših dežel, katera se nam je tako dolgo prikrivala.
Pa ne le v zadoščenje našemu ponosu služile bodo prazgodovinske izkopine, nego imele bodo tudi pozitivno veljavo, in njih rezultati stali bodo kot neovrgljivi čimbenici v svetski zgodovini. Še sedaj se čita po šolskih knjigah (Hannak, Oster. Vaterlandskunde, str. 1 in 2), da so gradili stavbe na mostiščih finnski narodi, da so bronasto orožje Kelti uvedli i. t. d. Naša preiskava bode dokazala, da to mnenje nima čisto
l
nobene zgodovinske podlage, da različnih kulturnih dob ne reprezentujejo tudi različni narodi, nego da je jeden ter ist narod vse kulturne stopnje prebil. Kelte so starejši učenjaki le zato izumili, ker se drugače niso^ mogli opoznati (orjentovati) v starejši zgodovini; mnogi pa tudi le zato, da ne bi Slovani svoje starodavnosti spoznali. Novejše prazgodovinske izkopine so pa dokazale, da je vsa pravljica o Keltih gola izmišljotina.
Ravno tako so bili starejši nadriučenjaki v gorki sobi in pri zakurjeni peči iztuhtali, da se mora kamenena doba strogo ločiti od bronene, da se te dve dobi ne dasta z nobeno dušno vezjo spojiti. Mislili so si, da je čisto novo ljudstvo, ki je prebivalce kamenene dobe podjarmilo in jim svojo kulturo usililo, brona,sto orožje po Evropi vpeljalo in, da je vsled tega popolnoma prenehalo kameneno orožje. Kopanje pa je pokazalo, da se nahaja v grobih iz novokamenene d6be bronasto orožje s kamenenim pomešano, da so torej takratni ljudje obojno orožje- ob jednem rabili. Umevno pa je, da se nam je bronastih predmetov mnogo manj ohranilo kot kamenenih, ker je kamen bolj trpežen in se ne da od zemljine vlage tako hitro uničiti.
Izkopine po naših deželah so dokazale, da so si tudi pri nas kulturne dobe tako sledile — čeravno nekaj bolj pozno — kakor v Mali Aziji in na Grškem. Schliemannove izkopine v Troji spravile so ravno tiste rezultate na dan, kakor pri nas. Na griči pri Hi s s ar liku stala so v raznih dobah tri različna mesta, ki so bila posuta in zopet pozidana. Vsako mesto pa zastopa tudi posebno kulturno dobo, in ravno tako bodemo na Slovenskem našli kraje, kjer se nahajajo starinski predmeti od najstarejše do rimske kulturne dSbe.
Mislim da sem s tem zadosti opozoril na veliko važnost naših prazgodovinskih izkopin in upam, da sem pri marsikom vzbudil večje zanimanje za nje, kakor je je do sedaj imel. In ravno zaradi te važnosti želeti je, da bi se to zanimanje v čim širše kroge zaneslo, da bi se tem več Slovencev začelo s6 starinami pečati, opazovati in nabirati jih, da dobimo tako kolikor možno popolno sliko o kulturnem stanji prvih prebivalcev naših dežel.
Do sedaj se je- o tem predmetu v našem jeziku še zelo malo pisalo in le malokdo bode znal naše starine po dSbah razvrstiti. Pa tudi po tujih knjigah se ne najde lahko pregledne razprave o vseh dobah prazgodovinske kulture. Zato je sledeča razprava menda več kot opravičena, in upam, da največjemu delu slovenskega razumništva z njo popolnoma ustrežem. Ima namreč blagohotne čitatelje vpeljati v stari-narsko vedo, seznaniti jih z njeno metodo in z njenimi do-
sedanjimi rezultati. Zatorej naj se ta razprava smatra kot uvod k globokejšim študijam o prazgodovinski kulturi
Na podlagi tega uvoda sledili bodo v prihodnjih letnikih natančnejši opisi vseh onih mest po' Slovenskem, kjer seje kaj prazgodovinskega našlo, kakor tudi dobe, kedaj se je kopalo in kako so izkopavanja napredovala. Vsporedno s tem sledila bodo tudi redna vsakoletna poročila o novih izkopinah in najdbah, ki so se v letu poprej, kot „Letopis" izide, po raznih krajih naše slovenske domovine na dan spravile. Tako bode blagohotnim čitateljem prihranjen trud, po raznih, navadno zelo dragih časopisih, poročilih in letnikih zasledovati in preiskovati, kaj se je tukaj pri nas doma, tako rekoč pred našim pragom, izkopalo in našlo ter, kako važnost ima to za prazgodovinsko vedo.
Ker pa je bilo po Slovenskem tudi premnogo rimskih naselbin in taborov, zato se bodemo vsporedno s prazgodovinskimi starinami tudi na rimske izkopine ozirali in njih rezultate kronologično beležili. Čeravno so sedaj prazgodovinske starine nekako zatemnile rimsko dobo, vendar ne smemo pozabiti, da je bila tudi ta v kulturnem razvitku prevelike važnosti za naše dežele in, da torej tudi rimske izkopine za-služujejo ravno tako našo pozornost, kakor prazgodovinske. In uže koncu te razprave bode pridejan tudi pregled rimskih izkopin preteklega leta.
I. Prvi sledovi človeškega bivanja po srednji Evropi.
Zgodovina naše zemlje je mnogo starejša, kakor se navadno misli. Ker pa ta zgodovina nikjer ni zapisana, moramo jo še le mi sestaviti iz najrazličnejših ostankov in spomenikov, ki so nam jih zapustili prvi stanovalci zemeljske pakroglje, pa tudi iz opazovanj podnebnih sprememb, ki se tako rekoč pred našimi očmi na površini zemlje in v njenem zrakokrožji godijo.
Vsak starejši človek je uže lahko zapazil, da se podnebna toplota vsako leto za nekaj zniža in, da se prava pomlad vsako leto za nekaj dnij zakasni. Vzrok temu iščejo učenjaki v kozmičnih, t. j. v vesoljnem svetu ležečih zakonih. Znano je namreč, da ima pot, ki jo dela naša zemlja okoli solnca, pakrožno (eliptično) obliko in, da je ta sedaj precej jednaka pravi krožnici. To pa ne ostaje vedno tako, nego pakrožnica se čez nekoliko časa razširi in postane bolj podolgasta, t. j. njena ekscentriciteta vedno raste in provzročuje večji razloček med letnimi časi. V zvezi s tem je pa tudi prikazen, da velika
l*
zemljina os počasi, ali perijodično menjava svoj položaj v vesoljnem prostoru in da ekvinokcijske točke ne ostajajo vedno na istem mestu, nego da se počasi naprej pomikajo in da v teku 21000 let ravno jedenkrat okoli solnca pridejo. .
Astronomi so preračunili, da je bila naša zemlja 1. 1248. ob času zime na svoji severni polutki ravno v solnčni bližini „perihelium". Po tem takem pride torej zemlja čez kacih 9900 let v solnčno daljino („aphelium"), ravno ko bode severna polutka od solnca proč obrnena, ali ko bode na njej zima. Zemlja bo torej ob času naše zime najbolj oddaljena od solnca in bode zato mnogo hladnejša kot sedaj. V sedanjem položaji zemlje sta naša pomlad in naše poletje skupaj (od 20. marca do 23. septembra) za sedem dnij daljša, kakor pa jesen in zima skupaj (od 23. septembra do 19. marca); čez 9900 let bosta pa prva dva za ravno toliko krajša, kakor druga dva, in letna toplota bode torej mnogo niža (vsaj za 10° C.), kakor je sedaj. Takrat bode tudi zima kakih pet tednov dalje trajala, bode torej tem ostrejša in morilnejša. To pa se ve da ne izključuje včasi tudi blažili zim ter bolj razvite živalske in rastlinske rasti.
Vsakikrat, ko se zemlja ob času največe ekscentricitete s6 svojo severno polutko v apheliji nahaja, začne ledenSti, in tako dobo imenujejo učenjaki ledeno (glacijalno) dobo. Čas med dvema glacijalnima dobama je pa mejledena (intergla-cijalna) doba. Med obema je prehod naravno zelo počasen in skoraj neopazljiv. Slavni zemljeznanec dr. A. Pene k misli, da se morejo na naših Alpah tri take glacijalne dobe dokazati. Takrat je bila po vsej srednji in severni Evropi nenavadno nizka temperatura. Vse porečje Labe, Odre in Visle bilo je z ledom pokrito. Proti srednji Rusiji je'pa segal led do Pinska in do Orla. Karpati, vse Alpe, Črni Les, Vogezi, Jura, Auvergnska visočina, Pireneji, da, še celo Kastilsko razvodno pogorje in Siera Nevada je nosila prekrasno ledeno odejo. Na podnožji Triglava naredil se je velik ledenjak in napolnil vso soško dolino doli do Ročinja. Drug še veči ledenjak polnil je vse Gorenjsko in savsko dolino tjadoli'do Krškega. Koroško in večina Štajerskega je bilo vse pod ledom.
Od teh ledenjakov cedila se je voda neprenehoma v velikanski meri. Ta vodna sila je preglodala sedla, izdolbla nove doline, presekla pogorja in razdelila drugo od drugega. Zlasti ko so se ledenjaki začeli hitreje topiti in izginjati, valili so se pravi veletoki od njih proti morju. Ker so trajale glacijalne d6be mnogo, mnogo let in, ker je tudi topljenje ledenjakov trajalo premnogo časa, zato lahko razumemo, kako velikansko premembo je morala taka vodna sila na površini zemlje napraviti. Na neka mesta je nanesla pesek in diluvi-
jalni grušč, kije pravi dokaz glacijalnih dob; na drugih mestih pa je glodala in spodjedala ter izdolbla globoke potočirie, po katerih dandanašnji le male vode teko. Na drugih mestih, kjer se je ledenjaška voda bolj zajezila in ustavljala, razširila je doline in spremenila jih v široke kotline, sredi katerih so večkrat jezera ostala.
V- glacijalni dobi so tekli silni hudourniki in mogočne reke izpod ledenjakov po naših alpinskih dolinah in se izlivali v spodaj ležeče ravnine. Kako velikanski so bili ti ledenjaki, spoznamo še sedaj na brazgotinastih skalah in obrušenih kamenih, katere je mogočni led pod seboj valil. Ob straneh in na konci naših širših dolin nahajamo dolge ride ali mogočne kupe drobnega kamenja in peska, (takoimenovane griže ali gruje, Moranen), katerega so ledenjaki seboj prinesli. (Primeri: Dr. Neumayr, Erdgeschichte II. Theil, pg. 538: Die alpinen diluvialen Bildungen.)
Veče ali manjše kupe strjenega in oledenelega snega („Firn") nahajamo dandanašnji le še po senčnatih debrih Krnove in Kaninove planote. Jedini mali ostanek nekdanjih ledenjakov v Julijskih Alpah se nahaja na severni strani Triglavove piramide, kjer se spušča čez nekaj metrov visoki rob proti dolini Vrata.
Mnoge naše reke tekle so v prazgodovinski in deloma še v zgodovinski d6bi v drugi smeri, kakor dandanašnji. Tako je n. pr. Koroška Krka v diluvijalni dobi tekla od Knezove • (Gnesau) prav naravnost proti Trgu (Feldkirchen) in potem po strugi današnje Gline (Glan) naprej proti Šentvidu. — Goriška S o č a sicer nikoli ni tekla. po staroselski dolini v Nadižo, (kakor se je to uže večkrat napačno dokazovalo), pač pa se je v furlanski ravnini bolj proti zahodu obračala in se z Nadižo (Natisso) skupno v morje izlivala. Nekateri verujejo, daje takrat Sava od Kranja okoli Šmarne gore in Vranščice po moravški dolini za Vačami proti Zagorju tekla. Verjetno je, da je tudi Drava kedaj po kotlini Vrb-skega jezera, mesto pod Satnico tekla. Francozi so nameravali za časa svojega vladanja Dravo zopet v Vrbsko jezero napeljati in jo za plovitev pripraviti.
Ljubljansko barje (157 km2) bilo je v prazgodovinski dobi veliko jezero, iz katerega so razne „ gorice" kot otoci molele. Nekdanji jezerski breg se še sedaj pozna med Gum-niščem in Studencem ter se imenuje „Gumniški breg". Vendar se je tudi takrat jezerska voda odtekala skozi ožino med Šišenskim vrhom in Gradom nad Ljubljano.
Kar imenujemo v zgodovini človeštva prazgodovinsko dobo, to imenujejo geologi v razvitku in ohlajenji zemljine skorje diluvijalni („kvartarni") čas. Dokazano je namreč,
da je v poslednji interglacijalni dobi človek uže živel, da, nekateri trdijo celo, da se nahajajo njegovi sledovi uže v pozni tretjaški (tercijarni) dobi. Ostanke diluvijalnega ali kvartarnega človeka iz poslednje interglacijalne dobe nahajamo zlasti po moravskih pečinah (imenitna v tem obziru je posebno Šipka-pečina), katere so služile diluvijalnemu človeku za bivališča, namesti hiš in šotorov. Izvestno je torej, da nahajamo v diluvijalnih tvorbah ostanke človeških ogrodij skupno s kostmi takih živalij, ki so ali uže popolnoma zamrle (mamuti, veliki sobi), ali pa se iz Evrope v bolj vroč§ kraje preselile. To najstarejšo dobo človeškega bivanja na zemlji imenujemo navadno starokameneno ali paleolitično dobo, ker je takratnim ljudem rabilo večinoma nebrušeno kamenje za orožje in drugo hišno pripravo.
Resnično je pa, da je naše znanje o starokameneni dobi zelo zelo pomanjkljivo in, da moremo le z veliko težavo samo v splošnih potezah načrtati kulturno stanje tedanjih ljudij. Za podlago temu označenju služijo nam najpoprej ostanki zamrlih ali izseljenih živalij, ki se ob jednem s človeškimi sledovi nahajajo po jamah ali pečinah, ter po naplavinah in sipinah diluvijalnih voda. Ravno todi nahajamo tudi najprimi-tivnejše človeško orožje iz kostij, rogov in nebrušenega kamenja. Iz teh kostenih ostankov Spoznamo, kake živali so takrat človeku za hrano služile, katere je torej za svoj živež in za svojo obleko lovil. Nadalje lahko sklepamo iz diluvijalnih kostij, kako podnebje je moralo takrat po Evropi vladati . in, kako je moralo rastlinstvo ustvarjeno biti, da je moglo tako različne in tako velikanske živali rediti.
Takih divjih živalij moralo je takrat veliko število biti, in človek je pred vsem potreboval orožja, cla se jih je v sili ubranil. Ostankov takega orožja nahajamo obilno in zato smo o njem še precej dobro poučeni. Najpoprej so se ljudje v ta namen posluževali kostij samih: spodnja čeljust z močnim čekanom je uže od prirode same kot trdna bojna sekira ustvarjena. Pa tudi krajše in daljše cevnate kosti dale so se precej lahko zostriti za puščice ali za kopja. Za tem pa so se prvotni ljudje posluževali najbolj kr emenjaka kot tvarine, iz katere so napravljali nože, pile, zobnice, sekire, osti za puščice in za kopja i. t. d. Mnogokrat so morali to tvarino iz oddaljenih mest k svojim naselbinam prinašati, ker ni bilo blizu pripravnega kamenja.
Že v diluvijalni dobi lahko opazimo razloček med orožjem in orožjem. V najstarejši diluvijalni dobi nahajamo samo surovo obtolčeno, topo (kot jezik zaokroženo) orožje in orodje, ki se je navadno brez držala ali toporišča rabilo. S početka je zadostoval človeku za primitivne potrebe vsak najbližnji
kamen, če tudi ni imel kake posebne oblike. Reke so nanašale ob povodnih prod in zaokroženo kamenje na ravnine, zato se je prvi človek najraje posluževal takih okroglih plošč. Kmalu- pa je moral spoznati, da je šilast ali pa ostro-koten kamen mnogo izdatnejše in uspešnejše orodje, zato je začel ali take kose iskati ali pa okroglo kamenje drobiti. Mnogi kamen se da redovito cepiti in v zaželeno obliko spraviti. Tako si je človek svoje orodje vedno bolj spopol-njeval. Če je takrat tudi kje našel samoroden (gediegen) kos kovine, vendar ga je zavrgel zopet, ker še ni poznal njegove vrednosti, zlasti pa ker še ni imel potrebnega orodja, da bi mu bil s klanjem ali kovanjem potrebno obliko orožja dal, katere mu narava ni dala. Zraven kamenenega orodja nahajamo uže iz tiste d6be tudi žrnve, v katerih so posušeni rastlinski živež tolkli in trli. Tudi ploskaste kamenčke za frače so uže izdelovali v najstarejši diluvijalni dobi in taki kamenčki bili -so takrat skoro najvažnejše orožje, dočim ga v mlajši diluvijalni d6bi le redko še nahajamo.
Kulturno stanje prvotnega človeka, ki je istodobno z mamutom živel, bilo je najednostavnejše, najpriprostejše. On ni imel ni žita ni domače živine, ni tkane obleke ni prstenih posod, niti ni znal sam sebi hiše postavljati in bivališča zidati si. Prvotni ljudje so bili izključljivo le lovci in še le pozno jim je prišlo na pamet, da bi vendar le dobro bilo, ko bi si za vsak slučaj nekaj sobov ali poludivjih konj blizu svojih pečin čuvali. Njih orodje je bilo zelo priprosto in maloštevilno: nekoliko malo obdelanih kostij in obtolčenih kreme-njakov, to je bilo vse, kar so posedovali. Da, nekatero njih kameneno orožje je pač tako, da lahko prav živo dvomimo, ali je je človeška roka tako obdelala, ali pa mu je uže priroda sama tako obliko dala!
V mlajši diluvijalni dobi, katero nekateri učenjaki pod imenom srednjekamenena doba posebej razločujejo, nahajamo pa uže kameneno orožje iz kremenjaka, ki .je na obeh straneh kot lavorov list obdelano, potem -osti puščic in kopij, ki imajo zadej tanjše držalo za nasajanje, ali na obeh straneh zareze in kljuke, ali pa žlebasto izdolben konec, da se je lahko na ročaj privezal. Tudi kamenena tvarina je uže različna. Za ostro orožje in posodje izbrali so si tako kamenje, ki se je dalo na ostrokotne dele krojiti, n. pr. kre-menjak, kvareč, jaspis, ahat i. t. d., za sekire in mlate (Ham-merbeile) pa so jemali tako kamenje, ki je posebno težko in se ne da lahko odkrhniti, n. pr. porfir, bazalt, diorit i. t. d. Vse sekire in vsi mlati imeli so uže svoja držala; frača je bila popolnoma izginila. Namesti nje srečujemo v tej d6bi orožje in priprave iz jelenje in soblje kosti, ki je uže z
nekim ukusom izdelano in deloma tudi okrašeno s pikami in črtami. Ko so Portugalci odkrili južno Afriko, našli so pri Hottentottih ravno takošno orožje in vendar se ti niso prav nič bali slona, nosoroga, ali pa še celo leva napasti.
Tudi ljudje srednjekamenene dobe so živeli skoro le o lovu. Zato so morali tako pripravljeno orožje imeti, da so z njim lahko tudi take zveri pobijali, ki se ne boje človeka, ampak se mu v bran postavijo. Iz tega vidimo, da so takratni ljudje najbolj lovili in uživali: medvede, sobe ali dirježe, nosoroge, mlade slone, konje, vepre, kozoroge, volke, lisice in zajce. Od kuretnine uživali so: divja piščeta, divje race, bele gosi, jerebice in labode. Tudi ribe in mehkokožci so jim ugajali. Zidanih bivališč pa še niso imeli, nego stanovali so še vedno po pečinah, ki so jim dajale zavetje pred dežjem, slabim vremenom in zverino. Ako pečina ni bila za-• dosti varna, nanesli so nekoliko kamenja pred njo in napravili pri uhodu majhen suh zid, katerega so lahko vsak čas zopet razvalili.
Da so prvotni ljudje brez obleke okoli hodili, ali se pa k večemu s kožami ubitih živalij odevali, to je vsakemu uže znano. Vendar dobivamo med diluvijalnimi ostanki tudi uže kremenaste nožiče za trganje in paranje kože in usnja, in to nam dokazuje, da so si ljudje tudi takrat uže nekako obleko iz kož krojili. Na ravno tak sklep nas napotujejo mnoge kostene igle z ušesom, ki niso mogle za drugo služiti, nego za šivanje. Tudi nakras in lepotičje so uže tedanji ljudje ljubili. Prevrtali so namreč medvedje, levje, volčje in lisičje zobe in nataknili jih na niti in strune iz kože ter nosili jih kot nakras okoli vrata. Ravno tako so rabili razno barvano kamenje, polžje hišice in školjke mehkokožnikov za bučke (Knopfe) in za nakras lasij in obleke. Da, še več: izrezljavali so si tudi iz jantar a in antracita (neke vrste svetlega premoga) in iz kosti različne male nakrasnine, napravljali so si koralde iz ilovice in izdelovali koščene ploščice, na katere so rezali in brazgotali primitivne podobe solnca, zvezd, živalij i. t. d. Tudi so imeli diluvijalni ljudje navado tetovirati se in svoje telo z rudečo ilovico barvati. In še več, pripravljali so si celo razne posode iz ilovice, ali vse še brez lončarskega kolesa. Posebno velike golenice prirejali so si kot nekaka žezla in zapovedniške palice. Iz tega se sklepa, da so morali diluvijalni ljudje tudi uže nekako družinsko razvrščeni in socijalno urejeni biti, da so torej živeli pod svojimi posebnimi poglavarji.
Zdi se, da je zadnja glacijalna doba uničila ne ]e ono borno kulturo, katero smo ravnokar opisali, nego da je večinoma tudi pokončala ono prvotno ljudstvo, ki se še nj znalo uspešno braniti proti mrazu in njegovim nezgodam. yeč sto
let potem, ko se je začela severna polutka naše zemlje zopet ogrevati, najdemo po srednji Evropi popolnoma drugačno ljudstvo, ki se je od mamutovih in dirježevih sodobnikov bistveno razločevalo. To ljudstvo je imelo uže precej velik zaklad izobraženosti, ki ni vzrastel na temelji paleolitične kulture. In to ljudstvo bili so Arijci, z njimi se,začenja novokamenena (neolitična) doba.
II. Novokamenena doba.
Še vedno prevladuje mnenje, da Evropa ni prava domovina Arijcev, pač pa da oni uže od svoj"ega detinstva v njej prebivajo. Arijci so pač uže v svoji prvotni domovini poznali med ali baker, poznali so žita, znali so presti in tkati in živino pitomiti, ker je večina naših domačih živalij šele od drugod v Evropo pripeljana. Vendar pa so oni po Mali Aziji, južni in srednji Evropi svojo posebno kulturo razvili, o kateri se ne more reči, da je od drugodi prinesena. Arijci so povsodi, kamor so prišli, nadomestili paleolitično kulturo z neolitično, na mnogo viši stopinji izobraženosti stoječo kulturo, in diluvijalni ljudje se med Arijci niso mogli več obdržati.
Ta prevrat se pa ni kar najedenkrat, takorekoč: čez noč z vršil, nego trajal je gotovo več stoletij. Tako razumemo, zakaj prepad med diluvijalnimi prebivalci in med Arijci ni tako velik, da bi se ne dal premostiti. Prirodoznanci so konšta-tovali, da se v paleolitični dobi nahajajo samo kratkoglave („brachicephala") lobanje, v prehajalni dobi opazimo uže „mesocephalske" lobanje in kmalu za tem popolnoma izobražene „dolychocephalske" lobanje s pravim obraznim kotom: dolychocephalae orthognathae. Večina lobanj izkopanih na Vačah je srednjeglavih. manjšina pa dolgoglavih. Iz tega se razvidi ne le, kako staro je pokopališče vaško, ampak tudi, da je bilo tamošnje prebivalstvo zelo pomešano in da je več časa skupno na jednem mestu živelo. Ravno to dokazuje tudi različen način pokopavanja in pa to, da so ostanki sežganih mrličev s kostmi pokopanih čisto izpremešani.
V tretjem tisočletji pred Kr. je pa neolitično ljudstvo uže po celi srednji Evropi nepremagljivo veljavo uživalo. Baviti se nam je torej najpoprej malo natančnejše z arijsko kulturo. Znano je, da s čimur se ljudstvo peča in kar pozna, za to ima največ izrazov v svojem jeziku. Kakor imajo arabski nomadi na tisoče besed v svojem gibčnem jeziku, ki se tičejo konjo- in velblodoreje, tako nahajamo tudi pri vseh Arijcih skupna poznamovanja za ona dela, koja so najrajši opravljali.
Taki skupni in vsem plemenom znani izrazi so za pojme: hiša, vrata, tesati, vrtati, rezati, strugati, strojiti, plesti, tkati, vezti, šivati. Skupni izrazi so tudi za lončarstvo, kolarstvo, brodarstvo; potem za pojme: pšenica, ječmen, konoplja, bob, grah; orati, sejati in žeti.
Jedinstvo po Evropi v neolitični dobi stanujočega ljudstva dokazujejo tudi jednaka znamenja in ornamentalni na-kras po vseh lončarskih predmetih, ki so se od časa stavb na kolih sem našli. Taka skupna znamenja so: navadni križ, kljukasti križ ali „svastika", (iz posameznih krakov tega križa je postal grški „maander"); jedna sama, ali pa več koncentričnih krožnic s piko v sredi (symbol za solnce), trokot (navadno črtkan = schraffiert), itd. Taka znamenja pač niso le slučajno postala, ali se v kateri muhasti glavi porodila, nego so symboli obožavanih prirodnih sil, torej verski simboli. Da ta znamenja niso služila samo za nakras, vidimo uže iz tega, ker se mnogokrat na takih mestih nahajajo, ki se navadno ne vidijo, n. pr. na dnu posod in vrčev. Taka znamenja ne nahajamo le pri prebivalcih mostišč, nego sploh po vseh onih deželah, kjer so Arijci prebivali.
Nobena poteza prazgodovinske ornamentike ni po uzorcih narave ponarejena, nego vse.so se^ porodile v prosti, stvarja-joči in slikajoči duši človekovi. Še pri spirali, ki je jedna najprostejših ornamentalnih potez naših dežel, in ki se je po najdbi bakra zelo priljubila in razširila, še celo tukaj ne smemo misliti na lepo zavite in razno barvane polževe hišice kot uzorec, ker je špirala čisto naravno tako postala, da se je bakrena žica večkrat okoli roke ovila, in zapestnica je bila kot lepa nakrasnina gotova.
Da so bili ljudje novokamenene d6be zares Arijci, to nam dokazuje tudi antbropologija in potrjuje primerjalna Biologija. Ogrodja in lobanje, ki so se našle v prazgodovinskih grobovih iz novokamenene d8be, dokazujejo, da prebivalci te dobe niso bili telesno nič slabše ali manj razviti kot mi, in da se na njih nič tacega ne nahaja, iz česar bi smeli na kako čisto tuje pleme sklepati. Tudi trditev, da je bila pradomovina Arijcev na pamirski visočini, nas ne more pri tem čisto nič motiti, ker novejša preiskavanja vedno bolj dokazujejo, da se Arijci niso mogli še le po novokameneni dobi v Evropo doseliti, da, mnogi uže trdijo, da se sploh niso doselili, nego da so evropski avtochthonci (pradomovinci).
Ravno do takih sklepov je prišlo po drugi poti tudi jezikoslovje. Iz preiskav 0. Schraderja (Sprachvergleichung und Urgeschichte) spoznamo, da so skupni Arijci poznali samo baker in zlato in nobene druge kovine. Naravno je, da so zlato še le mnogo pozneje spoznali kot baker, da ga pa tudi
niso povsodi poznali, kjer je bil baker poznan; in da so zlato le za nakrasnine obdelovali, nekoliko ker je bilo redkejše in se ga je manj nahajalo, nekoliko pa ker je bilo preveč raztezno, da bi se moglo iz njega orožje kovati. Nekateri sicer trdijo, da je grški XPU®°? semitskih jezikov izposojena beseda, da je torej verojetno, da so Evropci stvar in ime od Feničanov dobili. Izvestno pa je, da se je zlato uže v najstarejših časih v Noriku, Panoniji in na otoku Tazu (Thasos) dobivalo. Zato skušajo drugi dokazati, da je toliko stvar kolikor ime za njo bila vsem Arijcem znana, in to tem bolj, ker so vse reke, ob katerih so Arijci stanovali, zlati prašek nosile. Slovani in Germani vsaj imajo za zlato skupno po-znamovanje, namreč: zlato, litvansko zel t s, gothsko gultha (= Gold), iransko z ar, zarana. To slovansko - germansko poznamovanje ima prvotni, temeljni pomen svetlo, beščeče se. kakor indijsko hata ali h ar ta in grško »p) II, kjer ni misliti, da se je tako govorilo, dasi se dandanašnji pojavi v nekaterih narečjih pred samoglasnikom g (y). To je samo posnemanje nem. pravopisa, kajti ta raba se nahaja v bavarskih rokopisih (WB. § 190) in sploh tudi v staronem., kar je pa samo grafična netočnost (BA. 114).
Veliko težavo so delali pisatelju sikavci (sibilantes) in nebniki (palatales) in sploh oni glasovi, katerih nimata nemščina in latinščina. Nemško in latinsko izobraženi mož ni vedel, kako bi te glasove zabeležil, pustila ga je tukaj njegova učenost na cedilu. Pa celo v tem slučaji se ni mogel' otresti nemškega vpliva, podlaga vseh njegovih, včasih prav groznih kombinacij je bila nem. grafika. Za c piše se cz in jedenkrat c: zareza 115, diuiczo I 52, II17, czweticze 152, Syuinicze II27 in diuico II17 — dewicze IV 2, otroczy IV10, odwetnycze IV13. Zanimivo je v tem slučaji opazovati, kako so si razni slovan. jeziki pomagali jednako. V čeških spomenikih iz XIV. stol. se piše navadno cz, v početku XV. stol. cz in c (Gebauer 87—92, 171) in to je tudi v polj. spomenikih, kjer se je ta pisava razvila morda samostalno (Archiv II413, toda drugače Kaluž-niacki, Histor. Ubersicht der Graph. und der Orthograph. der Polen 5), v poljskih listinah je cz = c najti še le 1. 1258. Jeli se je v teh raznih slovan. pismenostih samostalno in brez tujega vpliva pojavila ta pisava? Pri češk. (in polj.) bi se to dalo še misliti, ker se najde cz uže na konci XIII. stol., dasi je sporadično cz v nem. spomenikih najti uže v mnogo starejši dobi, toda v sloven. in posebno v našem rokopisu, kjer smo zapazili tako silno odvisnost od nem. pravopisa, je to jako dvomljivo. Ne sme se pozabiti, da je v bavarskih rokopisih XIV. in XV. stol. jako gosto najti cz mimo c WB. § 150. Da bi bila cz vzela nemščina iz slovan. grafike, kakor je mislil nekdaj Wackernagel, ni mogoče radi kronologije. Ta raba (cz = c) se ni mogla v sloven. udomačiti, nahaja se jako redko n. pr. v celov. rok. (Kres 1176).
Za s rabi se navadno / in tudi z, mnogokrat ff. Pisavo / in ff najdemo sploh jako razširjeno v zadnjih stoletjih srednjega veka, ona se je udomačila tudi v češki pismenosti in v češk. spomenikih iz XIV. stol. se piše f in ff (Gebauer 87—92), kar je bilo navadno še v XV. stol. (Gebauer 171—175). Nasprotno je pa z za s v staronem. Ie jako sporadičen (BA. 135) in tudi v češk. spomenikih velika redkost (Gebauer 87). Zato bi tudi ne pričakovali, da se v ljublj. rokopisu rabi tako gosto z, posebno ker tega ni najti skoraj nikjer v sloven. tekstih, ne v celov., rok., ne v pris. kr., celo v Stapl. tega ni, le v brizinskih spomenikih se piše skoraj vedno za s in to je v tem spomeniku vpliv nem. grafike, ker v tedanji nemščini
ni bila razlika med s in z ta, da je zadnji soglasnik bil zveneč Conf. gen. ima: gofpudi 14, lam 16, 8, 9, 10, 11 etc. 115,6, 7, 9, karft 16, 11, 116, fe 16, 10, 26, H 11, 13, 39 etc. oblafti 19, feyga 111, fobothe 120, fwety I 23, poft 123, go-fpolczino 131, fo 159, myralyo II14, fwete II19 etc. — neyffim 118, 38, neyffam I 21, 24, II 24, doperneffl I 25, doperneffil I 39, II 24, vffeymi I 48, II 13, proffity I 53, weffeydo II14, vffe II17, pofft II 23 — ze 12, 3, 5, 13, 20, 37, 57, II 2, 3, 5, 7, zareza 115, zchodill I 14, zam I 15, zwete 116, wzo I 42, zehudim I 47, II12, zkemer I 48, II13, vzeych 154, vzeym 159, zym 156, ztvario I 60. V dodatkih: gofpud III 2, fmerti III 2, ftwall III 2, fe III 3, vefeliti III3, myloft IVI, gofpody IVI. fladkorti IV 8, fy IV 9 etc. — vITech IV 4, teleffa IV 16. Za s najdemo /in//" tudi v celov. rok. in še v XVI. in XVII. stol. ni ta dualizem izginil iz pisave, Dvakrat stoji Jz: fzyanya I 27, fzyania II 26. To je nedvomno posneto po nem. pravopisu, v bavar. rokop. XV. stol. je ta fz najti mnogokrat WB. § 156.
Med s in z ne razločuje grafika našega rokopisa, in zato stoji tudi za « več znakov: z, / ff in v tem se strinja z briz. spomen., dasi ni med obema spomenikoma v tem obziru nobene genetične zveze, obema je to skupno, da imata nem. pravopis. Tu beremo z meymy 112, yzpouem I 3, zmallo 114, omarzity I 43, zweffeydo 149, prafnowall I 22, yefikom I 47, II12; fCveft 135, praffnowal II 21.
Največo težavo so delali piscu nebniki in res tudi ni razločeval v pisavi š od z, pri vseh treh nebnikih se je naslanjal na sorodne sikavce. Za č piše navadno cz, toda tudi tf,\ tfcz, tez, tfchjcz, czt/ch: chudiczu I 2, II 2, chudicza I 9, II 8, veczeri 121 bis, II 20, czaltill I 22, 33, czyftu I 25, priczy 146, czelf II14, czaftill II 33, pomoch II 2, racz II 6, placzecz II12 etc.; tflowik 143, ratfy 154, 55, 56: oteze 130, II30; otezo 138, oteza II 32 ; veytfchny I 56. V zadnjem odstavku skoraj vedno cz: pomocz 2, racz 6, czeftyena 7, 9, czeftyta 17, placzecz 12, samo jedenkrat czz: oczzy 14. V III. odstavku chocztfche 4, chlafczetn. Tudi v staročešk. spomen. se piše na isti način cz za č, pa tudi ckz (Gebauer 99—106), v spomenikih večinoma cz.
S se piše tudi na nekoliko načinov (f, ff, fch, s), najboljši dokaz, da je bil pisec v zadregi. Prva dva znaka najdemo v češk. spomenikih XIV. stol. in tudi v početku XV. stol. se posebno rado piše ff (Gebauer 99—105, 177—179). Kakor je češka grafika v tem slučaji posnemala nemško, tako sloven. Isti znaki se rabijo v nem rokop. XIV. in XV. stol. (WM. 170). Jako redko imajo češ. spomeniki fch, tako v Šafar. fragmentu psalt. sv. Tomaža (ČČM. 1881, 124), kjer se pa mimo njega nahaja tudi še // in s; v polj. listinah je pa fch večkrat najti (Archiv II414). V conf. gen. čitamo navadno ff: naflymi 14,
II4, priflall 114, fliffal 116, greyffity I 49, II14, naffyga 1 53, proHo 150, 51, 61, II15, 16; nift' 145, naf 161; dufcho 145, II 10, falfch 1 46 bis, II 11 bis; v dodatkih: nas III 2, nafiga IV 1, naff IV 8, naffe IV 13. Da brizin. spomen. sch ne pišejo za temu vzrok je to, da je bil v isti dobi nem. sch sestavljen glas s-ch (Braune, Beitrage 1530).
Za z se piše navadno J toda tudi ff in redko z, in v češk. spomenikih XIV.stol.se tudi rabi / in z: dalfan 13, 5, 13, 20, II11, 13, 25 etc. vofye 113, vefe 113, fyuota 127, blifniga I 34, bofye I 52, II17, fywoty I 56, fywota I 51, II16, 27, fluffil 112, boffyam I 61; v zadnjem odstavku fegnanega 15, roffe 12, kriffe 5, jelyffe 15, zywota 15.
Za u se rabi u, w in nekolikokrat tudi v in spet najdemo isto v bavarskih spomenikih XIV.—XVI. stol. (WB. § 28), vendar je mogoče, da ta raznovrstnost ni potekla iz nem. pra-. vopisa, nego da se osniva na latin. grafiki: chudiczu 12, ynu 12, 3, 112, 38 drugich 117, druge 121, nykuli 122, 32, kakur
I 22, pokuro I 27, gofpudy II4, tellu II9, obluby II12 etc.; ynw 17, 17, 21, II7, 12, volnw 19, tw 114, 15, 16, pridi-gwyocz 116, takvv I 28, Dwhwniga I 31, timw I 11, tymw 141 etc.; c. = u v prvi očitni spovedi ni najti, v krajši: volnv
II 8 in menv IV 6. Iste črke se pišejo za v in tudi pri tem ni najti nobenega pravila, samo toliko se da opaziti, da na početku besede ne stoji nikoli u; v tem je grafika našega rokopisa nekoliko slična češki in od te odvisni poljski, kjer se na početku piše vedno v (Gebauer 56, Archiv II 417): vfy 13, volnw 19, vefe 113, veczeri 121 bis, veytfchny 156, veczery II 20, volnv 118; zapuwidy 17, reywo 115, zwete 116, popra-will 119, prafnowall I 22, ztwaryo II15, lywota II16, 27 etc.; fveft I 35, ftanovitu 138, fovrak 141, owarovaty I 55, czlovik II13 etc., yzpouem 13, praudy 123, 28, 33, II 22, 29, praudi II 34, fyuota 127, adpouem II 2 etc. V zadnjem odstavku je samo io: fwetega 5, fwetnykom 4, wamy 6, zywota, ewe 10 etc.
Za i se piše i in y\ razloček v rabi obeh znakov je najti samo v početku besed, kjer stoji y: ynu I 2, 3, 33, II 2, 3, 8 ynw 17, 8, 17 etc., ynvo II10, 21, 30, yzpouem I 33, y 122, ymill 135. V sredini in na konci besed ni tega razločka: naffymi 14, obarnyll I 7, zapuwidy I 7, meny II4, kyr II5, 6, 19, fym II5, 19, tyga II8, 10, 12 etc.; gofpudi 14, oblubil 16, deyli 18, oblafti 19, drugich 117, czaftill II 33 etc. V predzadnjem odstavku ni najti y. fmerti 2, brittke, trofti 4, biti 4, ponifan, pochlewnik, no nobena beseda se ne počenja s tem samoglasnikom.
Vedno stoji y za j: ya 12, 5, 13, 112, 5, ye 111, 22, wofye 113, dyati 123, 29, moyo I 24, II10, 23, moye 127, 119, 27, ym 133, yefykom 147, II12 etc. Primeri kakor zatayl 18,
pryell 111, mimo katerih najdemo tudi priell I 6, se ne morejo sem prištevati, ker se ne ve, jeli se z y izražuje i ali j, s kratka za ij in ji se v sredini piše i in y. Posebno se pa mora na to opozoriti, da se piše v zadnjem odstavku dvakrat g za, j : zdychygeme 11,. glagogicze 11 mimo jefyffe 15. "Vprašati se moramo, jeli to neposreden vpliv nem. grafike, kjer je v staro-nem. mnogokrat najti g za j v početku besed (BA. 140), kar imajo tudi bavarski spomeniki ( WB. § 176) —• in na te je vedno misliti v prvi vrsti — ali se je pa ta g v našem spomeniku pojavil pod vplivom češke grafike, kajti tukaj se uže v početku XIII. stol. do XV. in celo XVI. stol. piše g (Gebauer 43—50, 137—142) in od tod je prodrl tudi v poljsko (Archiv 11419—420). V našem slučaji ni o tem dvojiti, da je g za j vzet iz češčine, kajti v četrtem odstavku najdemo še mnogo glasoslovnih vplivov in posebnostij čeških. Pri tem me to čisto nič ne moti, da je v prvi knjigi Truberjevi tudi sporadično najti g za j, kar je morda poteklo iz nemške grafike, dasi se ne sme pozabiti, da je Truber imel v tiskarskih stvareh zvezo s Prago (Vladimirov!., Doktori> Frančiški. Skorina 202).
Mehkost se označuje pri n s pomočjo y: fzyanya 127, prefegayem 146, II11, jedenkrat fzyania II27, ochranyenye IV. 5. Za stsl. hi. stoji tudi n: nega 12, 3, 7, 44, 112, 3, III 2, nym I 18. Jeli tukaj mehkost res ni samo zaznamovana in jeli se je v teh slučajih govorilo v tem narečji, mehak n, o tem se da dvomiti, kajti v nekaterih narečjih, kjer se je navadno ohranil ri, govori se jn ali j, je postal ta soglasnik v teh primerih trd. Pri l je samo jedenkrat mehkost zazname-novana: ve'elye III, najbrž je bila razlika v izgovoru lj med besedami na li.je (lije) in pravim lj t. j. prvotno topljenim lj stsl. lb. V vseh ostalih primerih se piše samo 1: oblubil II 6, obluby II12. ludy II14, nedele'11 19, mollo II17, kralewa IV 17.
Posebnost nemškega pravopisa je, da se stavi h za t: fobothe I 20, czefthu I 44.
Glasoslovje.
Stsl. poluglasnikoma odgovarja skoraj brezizjemno a -, ta (n. mase.) I 23, 48, 56, II 22, kadar I 6, czaftill I 23, 33, II 21, 33, dalfan I 3, 5, 13, 20, 25, 26 etc., fam I 5 bis, 6 bis, 7, 9, 10, 11, 13. 14, 16, 25, 37, 41, 44, 115, 6 bis, 7, 25, zam I 15, neyffam 121, 24, II24, neyfam II21, 28, priffall 114, myfalyo 119, II14, odpuftak I 54. Nekolikokrat nadomestuje grafično poluglas tudi i: neyffim 118, 38, fim 142, 115, Tym 119, II, doperneffil I 39, II 24, pri neyfm manjka najbrž pogrešno kratica, v tretjem odstavku: ponifan, czaft, v zadnjem pa e czeftyena 7, 9, czeftyta IV 7.
Vprašati se moramo, kak izgovor se skriva za to grafiko (i)? jeli se res v teh slučajih tako govorilo kakor pisalo? Da bi bil isti pisec za sedanji sem v svojem domačem narečji govoril sam in sini, nesam in nesim, ni nikakor verjetno. Mi vidimo v tem slučaji, da ne odgovarja grafika popolnoma govoru; pa jaz tudi dvomim, da bi se bilo v istem narečji govorilo odpustak, šal, prišal, misaljo. Le poglejmo v naše vire iz XVI. stol. in prepričali se bodemo lahko, da ni preveč verovati grafiki. Če najdemo v Trub. C. mifel 109 poleg miffal 40, 75, 217, lubefen 62 poleg lubefan 199, če piše v t. d. d. pravizhin 17, 22, 32, risnizhin 4 b mimo frezhen 1 b, prifhal 14, 26 mimo mogel 19 a, hlapiz C. 87 in hlapez t. d. d. 1 a, če ima Dalmatin perfsal, rekal, rekel, perfegel, mogel, tekel, ne moremo misliti, da se je res tako različno govorilo, da je bilo slišati v istem slučaji tri glasove a-e-i. Ta nedoslednost je samo grafična, pisec je bil v zadregi, kako bi izrazil glas, katerega je slišal. Naslanjal se je zopet pri tem, kakor v drugih slučajih na nem. pravopis. In res tudi v srednjenem. posebno po bavarskih spomenikih najdemo isto WB. § 8, 198, BA. 47 - 50; celo v tem- je najti v grafiki bavarskih spomenikov in našega složnost, da je ta različna pisava posebno gosta pri r. I, n in pri ec-ic (PM. 25). V nemščini so se na ta različni način pisali „slabi" ali irrationalni samoglasniki, in da se je naš pisec poprijel tudi tukaj nem. pravopisa, kaže, da je slišal nekak nejasen glas. V vseh omenjenih primerih t. j. tam; kjer stoji refleks stsl. poluglasnikov v nenaglašenih sufiksih in zlogih, govorilo se je v narečji conf. gen. nekak temen, nejasen in nedoločen glas. V dolgo naglašenih zlogih je pa nadome-stoval v tem času a stsl. poluglasnika, kar nam priča tudi celov. rok. n. pr. dannaCs I 4.
V prvi polovici XV. stol. je bil v slovenskih narečjih uže sedanji refleks stsl. t, ri>, razloček med obema poluglasnikoma je bil uže zdavna izginil, saj nadomestuje uže v brizinskih spom. skoraj vedno isti glas (e, i) oba poluglasnika. O tem, da je tudi slovenščina v najstarejši dobi imela poluglasnike — in sicer samo jednega, kateri je bil fiziologično trd glas — se nikakor ne da dvomiti, ker imajo briz. spom. v naglašenih zlogih e mimo i. Ta pisava bi bila nerazumljiva, če bi se bil razvil uže v X. stol. polni e iz b, l. Iz tega jedinega (trdega) poluglasnika razvil se je pozneje v nekaterih narečjih e v drugih pa a in sicer jeden neodvisno od drugega. Da je res tako bilo, dokazati se da iz slov. imen, katera se nahajajo v latin. listinah. V kajkavskih listinah iz XII,—XIV. stol. katere je izdal Tkalčic (Monumenta historica episcopatus Zagrebiensis) beremo: Bebrevnicha 1242 (I str. 79), Bfzenche terra 1260 (I 125), Lepawez 1354 (II22, 145); semkaj se morda sme pri-
števati tudi Deschen 1256 (1111, 112). Celo v nenaglašenih priponkih najdemo navadno e in le redkokrat i: Chernech 1211—1244 (bis), Chernez 1209, Clenouez 1266, Gradez 1201, 1217, Grobez 1245, Jelshewec 1217, Slauez 1266, Desinec 1266, Studenech 1252, Gradez 1354 (nekolikokrat). V kajkavskem narečji XII.—XIV. stol. je bil kakor dandanes e popolnoma razvit za stsl. b, i, in v našem spomeniku iz prve polovice XV. stol. pa najdemo uže a v teh slučajih, kjer se tudi danes v kranjskih narečjih tako govori. Če bi se bil v vseh slov. narečjih polu-glasnik nadomestil naj poprej s polnim e, tako sploh ni mogoče, da bi se bil v nekaterih narečjih iz tega e pozneje razvil a, ker slovenščina ne pozna nobenega preglasa in prehoda e v a. Prvotni slov. poluglasnik je bil tedaj kratek nejasen in trd glas, iz katerega se je lahko izcimil e in a. Kako dolgo je živel v jeziku poluglas t> (= stsl. t, t.) in kedaj' se je spre-obrazil v polni samoglasnik, to se ne da lahko določiti s pomočjo slov. imen v latinskih listinah. Mi sicer vidimo, da se piše v listinah e in i v isti besedi tam, kjer ima sfcsLi, j> in iz tega bi se morda dalo sklepati, da je takrat še živel poluglasnik. Toda pri vseh teh listinah je treba največe previdnosti, povsod je opaziti vpliv nem. pravopisa in celo nem. fonetike, saj so bili pisci teh listin tudi vzgojeni v nemščini (prim. Briickner, Archiv 1X142 -143). V listinah, katere je izdal Zahn (Urkundenbuch des Herzogthums Steiermark I, II) beremo sicer Lazenickhe 1230, in Miklos. (Die slav. Ortsnamen aus Appellat. II 52) pravi, da stoji lazinich 1181 za lazbnikT., Timenich 1167, Michsnitz 1170 (Cod. dipl. Austr. Fris.), toda če najdemo mimo tega tudi Laznik 1195, 1207, Strelz 1146 in celo Zedilsah 1195, mugelnich 1208 mimo moglniz 1197, Chol-munz 1150, Chulmenzi 1160, Chulmenz 1126, Chulmenize 1126, kjer je opaziti nedvojbeni vpliv nemške grafike, tako se ne sinemo preveč naslanjati na zgoraj navedene primere. To nam potrjujejo tudi poljska imena v latin. listinah, tudi tam se najde vrinen samoglasnik, kjer ga v govoru gotovo ni bilo in to navadno pri 1, n, r, kajti tam se pojavi v nem. narečjih „irratio-nalni vokal". V Baudouin de Court., 0 drevne-polbskomb jaz. najdem n. pr. Mocidilnice - Mochidlniz 126, Sedelizze - Zedlitze I 29, Wadichowiz mimo pravega Wadochwiz 15, Gostecowo pa tudi Gosticho 111 etc. Kako so nem. pisci pri slovan. imenih mnogokrat vrivali samoglasnike med soglasnike, lepo je razložil Schleicher, Laut- und Formenlehre der Polab. Spr. 38—40.
Za poluglasnik stoji e v czeltyena IV 7, 9 in czeCtyta IV17 nasproti častil (štirikrat) in čast. V našem slučaji bi se sicer še nekoliko dalo misliti, da je e tukaj češki vpliv, ker je v tem odstavku nekaj čehizmov, toda v češk. spomenikih se navadno piše ta oblika brez e, tedaj čšč-čšt'. Tudi
celov. rok. ima češčena II, dasi tudi v njem v vseh drugih slučajih odgovarja a poluglasnikoma. Celo v jednem ter istem viru ni jedinosti glede te besede. Iz Trub. bi se dalo sklepati, da se čast — pojavi v naglašenih in cest — v nenaglašenih zlogih n. pr. zefti (3. sgl.) C. 96, zhefti (gen.) C. 12, t. d. d. 33, zhefti (dat.) t. d. d. 5 a, zheftio t. d. d. 12 a, zheftili 1 a, toda zhaft 7 a, 9 b, no Skal. ima v teh slučajih tudi n mimo e n. pr. zhasti 389 b, zastio 17 b, 23 b, 57 a mimo zesti 198 b, 221 b, 224 b, 288 a, zhestio 357 a etc. Mogoče je, da se je a v nenaglašenih zlogih pojavil pod vplivom nom. acc. sgl. in e se bi bil tedaj iz a v nenaglašenem zlogu predstoječemu c nekako priličil (tedaj preglas kakor v češč.), za kar imamo tudi druge primere pri Trub. in v nekaterih sedanjih narečjih. Samo to dela nekoliko ovir, da imamo tukaj sekundarni a, kateri nadomestuje starejši poluglasnik, no pa ipak je mogoče, da je v tem obziru izginila vsaka razlika med tem in etymol. a, Da je bil ta preglas nekdaj bolj razširjen v sloven. narečjih, nego je danes, o tem pričajo nekatere besede, katere imajo skoraj v vseh narečjih e. Pa kakor se mnogo glasoslovnih presnov ni dalje razvijalo, nego celo omejilo, tako tudi ta. Najbrž so nebniki prej izgubili svojo mehkost (tedaj č\ s1, ž1 so postali . č, š, ž) kakor je ta preglas prodrl.
Samoglasnik e se je ohranil: veczeri I 21 bis, veczery III 3, edn I 51, veliku 159, vefeliti III3, czeftyena IV 7, 9 (y izražuje mehkost predstoječega t'). V slovenščini je v tej dobi bil e uže trd glas, kakor sploh v južnoslovan. narečjih. Jeli sploh v sloven. kedaj bil e mehak kakor v ruščini, toda mehkost gotovo ni bila razvita v tej meri, ne da se lahko reči, toda toliko se sme trditi, da je uže v XIII.—XIV. stol. se izgovarjal trdo, kakor danes, kajti drugače bi se bil najbrž v gotovih slučajih razvil preglas 'e v 'o, kar je najti v vseh slovan. jezikih, kjer se je ohranil mehak e. Ta preglas počel se je pojavljati v slovan. jezikih uže v XII.—XIII. stol. (Archiv V, 547, 568, Sobol. Lekc. 52, Baud. de C. O drevpol. jaz. 77) in najbrž bi bilo nekaj jednakega najti v slovenščini, če bi se v tej dobi ne bil govoril trdi e. Še to se ne da zanesljivo določiti, kako dolgo se je ohranil nenaglašeni e v besedah kakor kamen. V listini iz 1. 1187 (Zahn 1662) je uže najti Camniz, toda v Tkalč. se bere- iz iste dobe Camenic 1201, ad Camenicam 1217, in zato je dvomiti, da bi prva oblika bila povsem narodna, najbrž je prikrojena po nem. fonetiki.
Stsl. f odgovarja vedno e: priell 16, Swetikow 117, fwe-ticom 138,' II 9, fwetikom 144, zwete 120, II19, Swete I 23, II23, fwety 123, II 23, zwety 137, defetino 126, II26, czefthu 144, prefeganyem 146,1111, yefikom 147, II12; fwetega IV 3, 5, fwetnykow IV 4 etc. V početku XV. stol. je tedaj v sloven.
uže bil izginil rinezem, celo v brizin. spomen. je rinezem pri e samo v jednem slučaji zabiležen (uenfih), v vseh drugih primerih se piše e (Vostok. Filol. nabl. 23—24), iz česar pa še ne sledi, da se je uže v X. stol. izgubil v vseh teh slučajih rinezem. V listini iz 1. 898 (Zahn 115) se piše Zuentibolch, toda v sredini XII. stol. najdemo uže Zwetbocho 1130, Zwetbochi 1140. Da v sredini XIV. stol. sloven. res ni imela rinezma (v nekaterih narečjih se je saj deloma še gotovo ohranil), vidi se iz kajkavskih listin pri Tkalč., kjer najdemo iz 1. 1354 dvakrat Jaztrebarzka str. 93, 148.
Iz conf. gener. vidimo, da so bili uže v XV. stol. različni refleksi stsl. e razviti, da je uže takrat bila v jeziku sedanja raznovrstnost — če morda tudi še ne v tej meri — da uže takrat ni bilo v vseh sloven. narečjih jednega glasu e. V celov. rok. stoji za e v dolgo naglašenih zlogih e, v našem spomeniku pa se skoraj dosledno nahaja ej, tedaj isti refleks, katerega pišejo Trub., Dalm., Hren etc. Sedanje dialektične razlike (e-ej-ie-i-aj-ja) sezajo tedaj najmanje — če tudi ne vse, kajti za tako trditev nam manjka spomenikov — v XV. stol. Vendar pričajo brizin. odlomki, kateri so pisani v narečji, kjer se govori danes ie, i za e, da je v X. stol. sloven. refleks tega samoglasnika še stal jako blizu etymolog. e, da še ni bil ej ali ie, da je bil samo nekak ozek glas, kateri se je približeval k i, inače bi gotovo refleks e ne bil na isti način izražen kakor e. Maloraščina, kjer odgovarja t. v različnih narečjih ije, je e in posebno i, kaže da je bilo to mogoče, ker tudi v njej ni bilo prvotno teh različnostij; sedanjega i v maloruskih spomen. skoraj ni najti pred XIV. stol. (Ogonowski Studien 26—28, So-bolev. Lekc. 62). V češčini se je iz starejšega še le v
XIII. stol. razvil ie (Archiv VI 94—96) in v srbohrv. je bilo v XI,—XII. stol. še najti e (Archiv, IV 405—406) in še le pozneje se je razvil današnji i-ie (Archiv VI90). Iz sloven. imen v latin. listinah ne moremo pozvedeti mnogo, ker se one za tako malenkostne fonetične razlike ne dado zanesljivo porabiti. Le toliko se da dognati, da se je v sloven. kajkavščini uže v po-četku XIII. stol. govoril današnji e, ker se v listinah piše skoraj dosledno e-. Belabochouia 1217, Belypotok 1209, Bresniza 1201, Breszovica 1222, Brest 1217, Brestova mlaca 1217, Brestouam mlacam 1217, Lescowa 1211, Lescoues 1201, Leskouez 1266, iz 1. 1354: Belabochouia str. 106, Brezouicham 106, Bresnicha 94, Brezounicha 84, Meduednicha 80, 83, 117, 131 etc. Iz tega starejšega ozko zvenečega se je pozneje (v XVI. stol.) v naglašenih zlogih v nekaterih krajih kajkavskih razvil ie, katerega je pa v Vramczi še prav redko najti (prim. Archiv IV 484). Tudi v onih listinah, kjer je opaziti nem. vpliv, stoji večinoma e za -i., le redko i ali ie. V Zahnovi zbirki: Treuina 890, Vresne
1196, Medwed 1222, Lesach 1130, Belochowe 1196, Lescowo 1216, in Liesgowe 1229, Liesnicha 890, Liesnich 1184, Piela 1160 (bis), Pielach 1184; v knjigi Schumi, IJrkundenbuch des Herzogt. Krain: Trebelen 1145, Trebemer 1160, L6scah 1061, Bleswich 1250, Vressowe 1267, toda Osridek 1265. Na. sme se pozabiti, da se je za nem. e že jako zgodaj pisalo ie (BA. 23).
V ljublj. rokopisu stoji za dolgo naglašen e skoraj vedno ej, le redkokrat e, v nenaglašenih zlogih pa i in se tedaj vjema z najstarejšimi dolenjskimi pisatelji: deylam 12, 112, deyli (instr.pl.) 18, II7, deyllal 140, greichy 112, greychi 148, 57, poreydkiin 113, greychw 117, greychu 154, greychy 155, II 13, greyche I 61, greyffity I 49, II 14, greyffill I 42, Sweyftu I 28, II 28, weffeydo 149, II14, weffeyda 160, vzeich 154, veytfohmy 156, vzeym 1 49, vffeymi II13, teym I 59, iz poueym 113, odpueydalI 110, neyffim 118, nejffam 121, 24,
II 24 in tudi v tujki rey\vo I 15 je isto etc. Nekolikokrat stoji tudi v naglašenem zlogu e in celo v takih primerih, kjer se nahaja mimo tega tudi ey. adpouem 12, 112, yzpouem 13, vefe I 7, nedele 120, II19. Nenaglašenemu e odgovarja i in stoji tudi v kratkem zlogu: zapuuidy I 7, ymill I 35, tflowik 143, czlowik 148, czlovik II 13, naprid 155, 57, diuiczo 152, II17, diuico II17; pa tudi e najdemo: tellu I 15, II10 (kakor piše tudi Trub.) cheff 149, II 14 (Trub. ima tudi samo zhes), pred I 55, 57, yzpouednika 162, fapuuedy U.
Drugače pa stoji v četrtem in zadnjem odstavku, tukaj je najti samo e za e: wffech 4, tech 12, teleffa 16, dewicze 2, tebe 9, 11 in celo dolynye (loc.) 12. 0 tem ni dvojiti, da je ye v zadnjem primeru vpliv češč. kjer je navadno za e. najti ye ali ie (List. filolog. 1878, 193). Izginil je nenaglašeni e v dveh besedah: djati 123, 29, II22, 29, fzyanya. 127, fzyania II27 (vendar v zadnjem primeru to ni gotovo); oboje je navadno tudi v XVI. stol.
Dolgo naglašeni o se je spreobrazil v m in v tem se strinja conf. gen. popolnoma s Trub., Dalmat. in drugimi starejšimi dolenjskimi pisatelji. Meje tega u = 6 so se jako naglo razširile po vplivu analogije, kajti v našem rokopisu stoji uže u tudi v nekaterih primerih za nenaglašeni o, baš tako kakor v jeziku prvih sloven. pisateljev. Tu beremo: ynu I 2 bis, 3, 27, II 2 etc. ynw 17, 9, 17 etc., gofpudiI4, gofpudy 153, gofpud 161,
III 2, buga 17, 16, 113, mimo boga 18, 116, woga 150, II15, volnw 19, 12, nykuly 122, 32, II21, 32, takuJI22, 25, 32, II 21 etc, takw 128, II 28. kakur 123, 25, 28, 33, 36, 57, II 22, 24, 28, 33, pokuro I 24, I: 24 toda pokofn I 33, II 33, Sweyftu I 28, II28, ftanovytu I 38, chudu I 39, willu I 39, dobruto 1 40, pruty 143, czeftu 144, goftu 145, II9, malu I 59, veliku I 59 etc. Polne doslednosti v tej presnovi ni, videli smo uže,
da se nekolikokrat najde v isti besedi in sicer v isti obliki o in u, pa tudi v drugih primerih je ostal o, kjer bi pričakovali u in kjer Trub. res tudi tako piše: to (n. acc. n.) 15, 23, 28, 1122, 29, moyga 130, 1130, moya 130, 31. Pri glagolih VI. vrste je ostal o, oblike praes. tedaj niso vplivale: owaro-vaty I 55, owarouaty 157. — V četrtem odstavku ni w za o tedaj yno 1, 6, 8, 12, 15, gofpody 1, pomocz 2, roffe (božje) 2, fladkofti 8, otroczy 10.
V nenaglašenih zlogih se je ohranil o n. pr. yzpouem 13, goipudi I 4, pokuro 1 24, II 24, dobruto I 40, owarovaty I 55, praffnovall II 21 etc. samo jako redko se pojavi v takih slučajih a, česar bi gotovo ne pričakovali, ker je takih primerov v dolenjskih pisateljih iz XVI. stol. silno malo in so omejeni samo na nekatere besede. Omeniti se tudi mora, da je v obeh spovedih razloček med o in a minimalen, da se večkrat ne da z gotovostjo reči, jeli stoji o ali a, in zato je mogoče, da se morajo nekateri primeri prečrtati, vendar je a tudi razločno pisan. Mi najdemo a za nenaglašeni o: adpovem 12, 112 mimo odpueydall I 10, gardabo I 42 (če ni pomota).
V dolgo naglašenih zlogih se je pričel o gotovo uže v stari dobi spreminjati v u. Kedaj se je iz 5 izcimil u in po katerem potu in koliko prehodnjih stopinj, — če so sploh take bile — je bilo med i in u, o tem molče naši viri. V desetem stol. se je še govoril o, kakor pričajo briz. spomeniki, kjer še ni nobenega u, da se je pa mnogo pred XV. stol. dovršil v nekaterih narečjih — v vseh gotovo ne ob istem času — ta prehod, vidimo iz conf. gener. kjer ni u samo na mestu 5, nego je po vplivu analogije prodrl celo v nenaglašene zloge. Slovanski jeziki, kjer se je iz dolgega o razvil u ali njemu jako soroden glas, kažejo nam pot, katero je hodila ta presnova V maloruščini se je izcimil iz o ne samo u, nego celo i (nekaj takih primerov je tudi v slovenšč. n. pr. dimov), no prva stopinja je bila oo v XIII. stol. (Sobol. Očerki izt> istor. russ. jaz. 97) in potem še le u (uo), katero je sporadično najti uže v
XIII. stol. (Sobol. Lekc. 58), več primerov je še le iz XIV. stol. (Ogono\v. Stud. 33). Ravno tako seza v poljščini 6 (puchyl.), kateri se je razvil iz dolgega o, v XIII. če ne v XII. stol. (Prace fflol. II 142; prim. Baud. d. C. 0 drevpol. jaz. 78). Najjasnejša je pa stvar v češčini, tamkaj se je iz dolgega o razvil uo uže v
XIV. stol., v XV. stol. se je počel ta diftongični glas zlivati / dolgi u (u;, toda še le na konci XVI. stol. je u prodrl popolnoma. Pri tem se mora seveda še to v poštev jemati, da je grafika vedno konservativna, da se še dolgo piše po stari navadi kak glas, ko se je v govoru uže spremenil (Gebauer, Pn-spčvek k hist. česk. samohl. 93—96, List. filol. 1874, 50). V sloven. narečjih je v tem slučaji razlika, katera seza gotovo
uže v staro dobo, kajti v gorenjskem celov. rok. stoji u za o samo dvakrat, kar se vjema s sedanjim govorom, v kajkavskih pisateljih XVI. stol. se je o ohranil, samo pri glagolih VI. vrste se je vzel u iz praes. oblik v infinit. oblike (prim. Archiv IV, 485).
Za stsl. a ima conf. gen. uže današnji o: pridigwyocz 116, fobothe 120, fobote II 20, fovrak 141, goftu 145, wfyga-mogoziga 150, II 15, wodem 157, oblublo 157, proffo 150, 51, mollo II17 — body IV 7 toda f menv IV 6. Nenaglašeni refleks o —a se je v dveh slučajih spreobrazil v a: moya (acc. sgl.) 130 mimo moyo 131, z wefeyda 160.
V desetem stoletji je bil v slovenščini še nosni a ohranjen in se še ni razvil iz njega o, kakor se to razvidi iz brizin. spomen., če je njih jezik baš v tem slučaji popolnoma naroden. Za a pišejo briz. spom. un, on večinoma pa uže m, o in Miklos. I234 sklepa iz tega: „Man wird nicht fehlen, wenn man annimmt, dass schon im neunten jahrhunderte, im zeit-alter der wirksamkeit der Slavenapostel in Pannonien, das nsl. d. i. das norisch-sloven. die nasalvocale nur in einzelnen Worten kannte." Na podlagi briz. spomenikov se to ne da lahko trditi, različni pisavi un, on, u, o je lahko vzrok samo nepopolna grafika. Saj najdemo v polj. imenih za a ne samo on, uu, on, nego mnogokrat tudi a, u, o (Baud. d. C. O drevpol. jaz. 79—81), in radi tega vendar še ne bo nikdo trdil, da se je v poljščini XII.—XIII. stol. ohranil rinezem samo v gotovih slučajih in besedah; razlika je samo v grafiki, v govoru je ni. Isto vidimo v polabskih zapiskih, kjer stoji za a navadno ang (tudi an), vendar se najde tudi oo, u in sicer v istih besedah, dasi v govoru v tem slučaji gotovo ni bilo nobene razlike (Schleicher, die Laut- und Formi. d. Polab. Spr. 114-120). Še to se ne da sodeč po brizinskih spomenikih z gotovostjo trditi, da se je bil na konci besed iz a razvil 6, če se tudi v tem slučaji piše večinoma u — o, vendar najdemo tudi un, dasi rad priznavam, da se je izgubil rinezem najpoprej na konci besed in v nenaglašenih zlogih, kakor to vidimo v mnogih polj. narečjih, kjer je nosnik še ostal v sredini besed, na konci se pa uže nadomestil s čistim samoglasnikom.
Kdaj se je izgubil v sloven. rinezem in se 6 razvil iz ci, to se ne da natančno določiti s pomočjo sloven. imen v latin. listinah radi nepopolne grafike. Pri tem se ima pri listinah še to jemati v poštev, da v pisanji imen vlada jako velik kon-servatizem, da se je mnogokrat vzelo ime v stari obliki iz prejšnjih listin neposredno in nespremenjeno. To vidimo uže iz tega, da se nekateri stavki, kjer se baš nahajajo dotična imena, ponavljajo po besedi. Zato še ne smemo trditi, če najdemo v XIII. stol. kako navadno ime pisano z ohranjenim nosnikom, da se je res še takrat tako govorilo. Toliko je gotovo,
da se ni v vseh sloven. narečjih pojavil 6 za a v isti dobi, in ne sme se prezreti, da so brizin. spomeniki pisani v zapadnem narečji, kjer se so ohranili, v jednem narečji (junskem) še danes nosniki. Najbrž se je rinezem pri nekaterih besedah dalje ohranil. Če pregledamo v Tkalčičevi zbirki sloven. imena, v katerih je stsl. a, zapazili bomo takoj, da' se pisava on za stsl. n ponavlja samo pri dveh besedah: Loka in posebno Dobrava. Tu beremo Dumbroa 1227. Dumbrou 1269 celo Denbron 1163, Lonca 1292, Lonka 1354, Lonkam 1354, v dragih besedah stoji že o: Dubiza 1209, Globoca mlaca 1217, Globocizo 1217, Globoky potok 1260, Labod 1276, Lokouch 1258 in iz 1. 1354: Globocizo str. 100, Globoca 108, Globoki dol 141, Dubnica 95, Golobanech 119. Isto je v listinah Schumi-jeve zbirke: Lonca iz 1. 973, 1 KJ0, 1215, Lonka 1074, toda Lok 1252, 1257, 1259, 12157. tedaj skoraj iz iste dobe obe obliki; toda Globoch 1177, Globochdorf 1 177, Motiniz 1130, Moteniz, Motniz, Motnize 1130—1197, Zotle 1016, Zotel 1130 in Zontle 1028. To najdemo tudi v Zahnovi zbirki n. pr. Luonzniza SUO (bis), 973, 984, Loncha 1219, Lonch 1184, Lonscha 1195, Lonschach 1220, Londschach 1227 in Losniz 1187, 1203, 1207, Lusnich 1074 in Motniz 898, 1203, Moteniz 1227 pa Zontlae 1028 in Zotle 1016. V cod. dipl. Austr. Fris. I najdemo med ostalim Domplachi (= Dabljachr.) 993 (str. 47), Lonca 997 (37), 1215 in celo iz 1. 1278 Lonk (385) mimo Dubrava 973 (38), Ocroglach 1274 (329). Ti primeri samo toliko kažejo, da so v početku XIII. stol. nosniki uže izginili; jeli se so v zgoraj omenjenih dveh besedah še govorili, se z gotovostjo ne da reči, in meni se to dozdeva prav malo verjetno. Današnja razlika v refleksu stsl. a — v veliki večini narečij je o, v nekaterih uo, v drugih celo u — seza gotovo v staro dobo, ker jo uže najdemo v XV. stol. v rokopisih. Dočim ima conf. gen. o, stoji v beneškem rokopisu iz konca XV. stol. u: svoju, dušu, zemlju, su (3 pl.), v poznejših dodatkih istega rokopisa iz početka XVI. stol. pa u in o, in to se strinja, popolnoma s sedanjimi beneškimi narečji. Celo kajkavsko narečje je imelo v XVI. stol. za a še o poleg m, kateri se je vrinil iz hrvaške književnosti (Archiv III 313) in Vram. Kron. piše še mnogokrat o mimo u n. pr. beho (3pl) 3a, 4a, lOb, bodochemu 9a, voze 9b, 13b, 29a, glauo 15 b etc. Tako je tudi v kajkavskih listinah iz XVI. stol. še jako gosto najti o (Archiv III 313) in tudi Dalmat. ima v svojem Ieksikalnem dodatku v sloven. aH bezjaških (= kajkav.) besedah vedno o: votroba, voza, izrinoti, nagnoti, toga, modro, moka, globochina (prim. Kopitar, Glag. Cl. LXXI.); v XVII. stol. je pa uže u popolnoma izpodrinil starejši o, Petretic (1651) piše razven jedne besede vedno u za a, tako tudi Milovec; v Krajachevichu je o jako redek: peto (acc. f.), poztno (acc. f.) 12, fzobote 193, 251,
Stsl. samoglasniku a odgovarja vedno a: taku 123, 25, 33, 35, II 21, tak I 35, kakur 1 23, 11 24 etc. in celo da 151, 53 bis, 60, II16. V osebnem zaimku azi.—jaz se je a priličil predstoječemu j in mimo ya I 2, 5, 13, il 2 etc. najdemo tudi ye I 11, 23, 26, 11 9 etc. Ta preglas je v Trubejji močno razširjen, v drugih starejših pisateljih ga pa skoraj ni. V Skal. se sme najbrž semkaj prištevati isulizher 115 b (če ni pomota), celo v Petret. najdemo zvelicfenje 248, 249, III zvelicfen H bis in tudi Milov. piše zvelich6ny6 9, 59. Zato smemo sklepati, da je bil nekdaj ta pojav bolj razširjen, prodrl je pa samo v nekaterih narečjih, v večini je pa izginil popolnoma.
Razločka med i in m ni, za oba glasa se piše jednako i in se je gotovo tudi jednako govorilo: chudiczu 12, II2, oblubil 16, priell I 6, obarnyll I 7, wy (= bi) 1 23, 28, 33, ogardity I 43, yefykom I 47, II 12 etc. - mati IV 7, maty IV 18, prikaffy IV 16, body IV 7, prihod IV 3. V sestavljenkah se je i praepos. izi> še ohranil: yzpouem I 3, yzpouednika I 62, iz-poueym II 3. Nenaglašeni i se je v tem narečji izgovarjal še polno in se še^ni oslabil v poluglasnik e (b): ynu I 2, 3 etc. ymill 135, ymll 140; e v prefegayem 146, II 11 se ni naravnost oslabil iz i, nego se je pojavil naslanjaje se na sestavljenke z besedico pre. Sploh lahko opazimo, da se v slovenščini razširja „pre" in da je v mnogih narečjih izpodrinilo pro in pri n. pr. prorok je uže v prvih pisateljih redko najti. Prvi e v instr. pl. z kemer (— kymiže) se je najbrž pojavil pod vplivom oblike čem, pri drugem e je pa vplival sledeči r, in vidimo, da se je iz ir mnogo prej razvil er — r, nego se je oslabil i v e (b). Če smemo soditi po j edinem primeru yiede (= ide) v celov. rokop. III 7, tako je v gorenjščini uže v XV. stol. najti za nenaglašen i oslabljen glas e — b in potem bi se ne dalo dvomiti, da se je to oslabljenje v gorenjščini mnogo prej pričelo, nego v dolenjščini. To se da potrditi tudi iz drugih virov. V pris. kranj. mesta, katere so nekako iz sredine XVI. stol., je ta presnova uže močno prodrla in na malem prostoru tega rokopisa je najti uže mnogo zanesljivih primerov: jenu 1, 2, 3, 5 (15krat). Dat. pl. naffen I 5 in gen. pl. martwech III 7 v celov. rok. se ne morejo z gotovostjo semkaj prištevati, ker je lahko mogoče, da je tukaj analogija zaimka t'b, kakor je to v kajkavskih pisateljih (v Vram. Kron. sta samo dva primera v gen. in loc. pl.) XVII. stol. in v knjigah pisanih v koroškem narečji iz XVIII. stol.; v Catech. 1762 malega, hudega, dobremu, drujeh, duhounem, drujemi etc. v Megis. (1744) novemu, sakonskeh, fveteh, resbielnemi, in tudi v zadnji polovici Skal., kjer je koroško-kranjsko narečje, ne manjka teh oblik, navedem jih samo nekaj: tazeh, boshieh, neh, velikeh, drugem (dat. pl.) fladkem, hudem. Celov. rok. je ravno nekje na koroški
meji nastal (Kres I 188 - 189). V gen. tvojga II 2 celov. rok. ni fonetičnim potem izginil i, in fwettga III 9 se ima fwetiga čitati ali je pa pomota. V zadnjem odstavku našega rokopisa naj4emo jedenkrat imper. brez i-, racz IV b; mi bi tega ne pričakovali, ker je baš v istem odstavku še body in mati -z ohranjenim i-, opozoriti je, daje imperat. i v stčešč. uže zgodaj izginil (List. filol. 1886, 284—285).
Skupina ri se je reducirala v er -g; doperneffl I 25, do-perneffil I 39, II 24, večinoma je pa še ohranjen zgodovinski ri-. priell I 6, pryell 111, priffal I 14, prichod IV 3, prykaffy IV, 16. Tedaj uže v početku XV. stol. je najti r za ri. Da seza ta redukcija uže v tako staro dobo, dalo seje sklepati iz prvih naših pisateljev Trub., Krelja, Dalmat., Bohor., kateri pišejo ri in er, kar velja tudi o priseg, kranj. m. Ta pojav se ni razvil povsod, kajkavski pisatelji XVI. in XVII. stol. imajo še zgodovinsko skupino ri.
Težko bo določiti, kdaj je v sloven. izginila razlika med i in t>i. Da sta se ta samoglasnika v zgodovinskem času še razločevala, kaže pisava brizin. spomen., kjer stoji nekoliko-krat ui n. pr. bui, buite, mui. Ta pisava nedvojbeno priča, da se je i.i v sloven. X. stol. glasil nekako ii in je bil nemškemu ti tako podoben, da ga je pisatelj izrazil na isti način. Za nem. u se piše iu, ui in tudi i, y, redko u (BA. 22, 28—29, 38) in sicer je najti ui uže v bavarskih spomenikih VIII.—XIII. stol. (WB. § 111). Ta grafika je zavedla Geitler-a, daje trdil, da je bil 'iu nekdaj dvoglasnik. Paralelizem z nem. grafiko seza še dalje. V bavarskem narečji se je v XII. stol. dolg u podvo-glasil v eu (WB. § 85, WM. § 101), in res najdemo v listinah iz te dobe za starejši Fiustrk uže Feustriz. Če bi smeli sklepati po pisavi imena „Bistrica" v listinah X.—XII. stol., tako je imel 7)i v XII. stol. še v večini sloven. narečij svoj lastni glas. V Zahnovi zbirki najdemo Vustrice 1120, 1170, Viustriza 1130, Fiustriz 1135, v Schumijevem Urkb. Fuistriza 1061; prej je bila izginila, če smemo verjeti listinam, razlika v kaj-kavskem narečji, kajti v kajkavskih listinah (ed. Tkalčic) je iz početka XII. stol. za i>i najti samo i — y. Bystrizam 1209, Biztricha 1222, Bistric 1226, Bystrycha 1227, toda cela stvar je radi konservatizma v listinah in nenatančnosti v pisavi negotova. Omeniti hočem samo, da se tudi v češk. listinah najde ui za t>i (Gebauer Piisp. 20).
Samoglasnik u stoji vedno na svojem mestu n. pr. chu-diczu 12, 112, chudu 139, chudim, IV 12, samo jedenkrat je najti na njegovem mestu y (i) in sicer: jeffyffe IV 15, kar je pa nedvojbeno češ. vpliv, kjer je preglas iu v i uže v tem času popolnoma prodrl, sicer vidimo v tej besedi tudi češ. preglas n v e. Češka „ salve regina" iz XIV. ali XV. stol. ima na tem mestu tudi: Gezisse, tako tudi starejša iz XIV. stol.
V pisavi zlogotvornega r ni nobene jedinosti in to kaže najbolje, koliko težave je imel pisec, da ta glas dobro izrazi v grafiki. Piše se v obeh spovedih m : karft 16, II 6, obarnyll I 7, zareza 115, gardabo I 42, ogardity 143, ogardyll 145, IJ 10, omarzity 143; v dodatku (na strani) h krajši spovedi stoji yr\ hodbyrniIl, v tretjem odstavku er-. fmerti 2, v zadnjem samo robrny IV, toda ta primer se ne more dosti v poštev jemati, ker je morda samo vpliv češ. Tukaj nastane vprašanje, kako se je ta ar ~ r v početku XV. stol. v jeziku našega spomenika, t. j. v dolenjščini izgovarjal? Jeli se je res pred r bil razvil a, kakor je to v nekaterih zapadnih sloven. narečjih, ali je pa ta pisava samo nekaka teorija? Ista pisava je tudi v celov. rok.: martmv III 5, martwech III 7, jedenkrat tudi mortwe III9. Trub. piše nekaj nad sto let pozneje er, ar za r n. pr. t. d. d. dershati 10, ferde 21, kerftu 34, gardu 19, garde 1 a, Dalmat. ima h-, er, ar n. pr. vmerla, perta, vervy, obernete, ferce, fmerti, mertuazhkih, karfzheniki, karfzhanfke, parfty, v Krelji sicer prevaguje znatno ar n. pr. parftom, farcu, par, karft vendar ima tudi h- n. pr. poterdi II 6, kervavi 147a; Bohor. piše navadno br n. pr. tferft 54, merlizh 57, vžrba 59, semtertja pa tudi ar n. pr. smart 59, fkarbjo 7, fkarbi, garmi 13. Ta različna pisava istega glasu v istem pisatelji je nam samo razumljiva, če rečemo, da je bil v teh slučajih stari r še zlo-gotvoren, da se pred njim še ni razvil polni glas a ali e. Pisci so bili v zadregi, kako bi izrazili oni priglas, katerega so slišali pri izgovoru donečega r. Pri tem so hodili razna pota, neki pišejo ar, drugi er, tretji oboje. Uže Bohor. je opazil: „Qvia lingvae flavicae ea eft natura, vt vocales feribere, fed eas mterdum non nifi obfcure et vix fenfibiliter efferre oporteat, Quare, ut ibi illud fieri debeat, aliquod extet iudicium, notula gravis accentus commodiCime fignabitur" in potem navaja primere per, pervi, pert, vert (str. 30). Celo v Vram. Kron., kjer stoji vedno er, je najti: zmarti 6 b. Od kod je ta grafični usus? Da je imel v izgovoru svojo podlago t. j. da se je pri izgovoru slišal nekak temen glas, za katerega je bilo najbolje pisati, a, ne da se reči, ker se piše tudi er. Skoraj gotovo je pri tem nekoliko vplivala latin. znanstvena omika. V istodobni slovnični znanosti je bilo uže zdavna uzakonjeno pravilo, da nobeden zlog ne more biti brez samoglasnika. Ker se je pa sloven. pismenost razvijala pod vplivom nem grafike, ni nemogoče, da so nemško omikani pisci sloven. tekstov tudi v teh slučajih uporabljali nem. pravopis. V bavarskih spomenikih se najde uže zgodaj pri l in r za iracijonalni glas a (WB. § 8, WM. § 22). Tudi v nekaterih hrv. tekstih poznejše dobe je mnogokrat najti ar, toda to je vpliv cerkvenega jezika (Archiv, I 454 sqq, Književnik I 32—34).
Brizin. spomeniki s svojo pisavo r, re, ir, ri pričajo, da je slovenšč. X. stol. imela r. To se da podkrepiti tudi iz latin. listin, kjer najdemo re, ir, er za r n. pr. v Zahnovi zbirki Treztoniz 1200, Tsirno\ve 1209, Verhach 1208, Ternperg 1190, Ostir\viz 1155, 1192, Osterwitz 1130, 1236, Osterbize 1142, v Schumijevem zborniku Stermo 1102, Osterwiz 1209, 1249, 1254, Sterminiz 1264, Tyrneulach 1239, Tirnovlach 1248, Tirnowich 1258, Zernomel 1263, Schirnomel 1228; za sedanji cirk — (cerkev) vedno samo cirk —, kar kaže, da seza ta izgovor uže v jako staro dobo: Zirkniz (Zahn 1242 ter), Cir-kenitz (Z. 1219), Circheniza (Sch. 1040), Cyroheniz 1184, Cir-keniz 1209, 1249, 1254, Cirkiniz 1265 etc. V kajkavskih listinah stoji skoraj vedno er, redkokrat re, ri n. pr. Berglez 1213, Cernez 1201, Cernoglau 1201, Chernech 1211, 1244, Strazni \verch 1280, pa Treztenic 1209, Tristenec 1201; 1354: Cherna, Chernech, Chernomel, Ternava, Terztennicha, Verhouchi, toda spet Cirkueniz, Cirkuenicha, Cirkuenische.
Jednake težave so imeli hrv., češ. in polj. pisci z r, tudi oni niso nikoli vedeli, kako bi ta glas najbolje pisali. V starih hrv. listinah se piše ir, er (Rački Rad XXXV, 41), v čeških listinah re, er, ri, ir (Gebauer 17—19), v najstarejših čeških spomenikih se piše navadno ir, yr, pozneje tudi r; ri je samo v glos. Georg. (ČČM. 1878, 544). '
Na str. 41 razprave „Uber den Ursprung der Worte von der Form aslov. trat" je izrekel Miklos, da je še v XVI. stol. v slovenščini živel zlogotvorni l. To se da sklepati iz različne pisave tega samoglasnika v istem viru. Če najdem v Trub. C. delfhni 4, 108, 128, 129, delgu 9, 175, delge 134, 166 mimo dalge 23, dalfhni 36, dalgo 46 in dolge 241, dolfhan 178, tedaj mi ta pisava kaže, da se v tem času še ni udomačil poznejši ol, da se je ohranil — če tudi kot nekak arhaizem — še l, in da pisec samo ni vedel, kako bi izrazil ta glas in njegov priglas. Da se v teh primerih ni govoril polnoglasni el, kaže to, da bi bil jezik gotovo ostal v vseh dolgo naglašenih zlogih pri tem el; iz polnega el se ni mogel razviti sedanji ol. Najbrž je bil v sredini XVI. stol. v dolenjščini l jako redka prikazen, večinoma je uže bil prodrl ol, kajti v poznejših tiskih Truber-jevih (vsaj v onih, katere sem jaz imel v roki) skoraj ni več najti el in tudi Bohor. nima nikoli el. Bohoričev ul mimo ol se mi pri tem ne dozdeva toliko važen, iz njega se še ne da sklepati, da je hotel na ta različni način izraziti l, ker med o in m pred trdim l ni bil v nekaterih slučajih velik razloček. Pri vsem tem se vendar ne sme prezreti, da bi pisava el, al tudi lahko značila t>I, ker se za i> v nenaglašenih zlogih piše e, a, toda temu nekoliko nasprotuje to, da se v XV. stol. gotovo še ni razvil i> v naglašenih zlogih; tudi pisava ul se
ne strinja ravno dobro z 'hI, pa ne sme se zamolčati, da je ul najti samo sporadično in jako redko. Zdaj bodemo radi verjeli, da se je tndi z al — kakor pišeta očitni spovedi --izrazil l: dalfan 13, 5, 13, 20, 25, 26, 30, 34, 37 etc. II 11, 13, 25 etc. — ol ni v tem spomeniku. Tudi celov. rok. pi^e clalge 15, dalnykom I 5. Pisava al ljublj. rokopisa je morda posneta po nemški, ker tamkaj se piše od XII.—XIV. stol. gosto a za iracijonalni samoglasnik pred l in r.
Jezik briz. spomenikov je imel tudi. 1: slzna, pulti. Kako se je v slovenščini iz zlogotvornega l razvil sedanji ol, ni težko reči. Iz temne barve t se je počel razvijati samoglasnik
0, kateri se je pozneje okrepil v polni o, iz t je pa postal zgodaj w, tedaj je bila pot l—°t—ot—ow. Tako je bilo v onih narečjih, kjer se govori ali se je govorilo ol. Tudi kajkavsko narečje, kjer najdemo v XVI. stol. o, (prim. Vram. Kron. sonchem 1 a, dole 1 b, 2 a, tomach 9 b, pretomachil 17 a,) — u najdemo samo dvakrat (prim. Archiv IV 396) — imelo je v starejši dobi ol, kakor razvidevamo iz listin n. pr. Holm 1209, Volk 1228, Wolcom 1222, Wolkan 1256, Wolkmery 1181; 1354: Dolga mlaca, Dolgo, Tolstouich. Jeli:Dulga mlaca 1217 in Vulk 1228 samo nenatančna pisava ali pa kombinovana grafika, katero je najti tudi v hrv. spomenikih in listinah, ne morem določiti, toda u = l v srb. v tem času še ni. Samoglasnik u za l se je v tem narečji še le na konci XVI. in posebno v teku XVII. stol. razširil.
Nikakor bi ne pričakovali v latin. listinah iz početka XII.—XIII. stol. skoraj dosledno današnje pisave ol, ker se je še v XV. in celo v XVI. stol. ohranil zlogotvorni l. Jaz sicer ne pripisujem tem listinam bogve kake važnosti in natančnosti, dobro vem, da se sinejo uporabljati za jezikovne svrhe samo „cum grano salis", da jih moramo, rekel bi, prav čitati in razumeti, vendar me moti ta doslednost v pisavi. Da, najdemo celo iz konca IX. stol. sedanji ol (Zuentibolch iz
1. 898), dasi se je baš v tem času ali ne mnogo prej govoril še l, kakor pričajo briz. spomeniki. Da je slišal nem. pisatelj v teh slučajih zlogotvorni Z, najbrž ne bi bil pisal zanj s to doslednostjo ol — ul. No prezreti ni, da je pri teh piscih ne-kolikokrat vplivala ljudska etimologija in podobne nem. besede, in da se najde mimo ol tudi ul. Tudi se ni v vseh sloven. narečjih nadomestil l z ol v istem času, treba je nam samo primerjati Dalmatina z Vramczem ali pa z A. da Sommaripo, kateri ima uže sedanji beneški u.
V zadnjem odstavku ljubljan. rokopisa stoji celo Jlff 12, kar bi potrdilo zgoraj razloženo mnenje, če bi vedeli, da to ni vpliv češkega pravopisa.
O prilikovanji (asimilaciji) samoglasnikov se ne da. mnogo govoriti, ker manjka primerov. Iz kralewa IV 7 se vidi,
da še ni prodrla analogija trdih debel, jeli se pa nove oblike še sploh niso jele pojavljati — v sredini XVI. stol. jih je uže precej najti — ali jih pa samo slučajno ni, o tem se ne da nič reči. V zadnjem odstavku je nekaj primerov prilikovanja predstoječemu j, kar pa ne morem zmatrati za domač glaso-sloven pojav, dasi imamo nekaj podobnega v Trub., ker najdem tukaj še druge sledove češkega vpliva: naffe odwetnycze 13, jeffyffe 15.
Krčenje (kontrakcija). V brizin. spomenikih imajo nekateri skloni pronom. poss. mnogokrat skrčene oblike n. pr. memu, me, to je najti tudi v conf. gen. in je gotovo znak starosti, ker so te oblike pozneje — razven v kajkav. in rezijanskem narečji — popolnoma izginile iz jezika. Uže v sredini XVI. stol. so jih nadomestile in izpodrinile brez sledu polne oblike. Mimo • skrčenih oblik gen. sgl. meyga 1 15, 18, 26, 27, 31 bis, 34, 51, II 26, 27, gen. pl. meych 117 in inst. pl. meymi I 8, II 7, meymy 112 ima ljublj. rokopis tudi polne oblike: moyga I 30, II 30 etc. Kako je čitati v tem slučaji ey? V rokopisu se sicer ey piše za e, toda da bi v vseh slučajih ey ravno e zaznamenovalo, to se „a priori" ne da trditi pri tako nepopolni grafiki, kakor jo ima naš rokopis n. pr. za naglašeni e ne samo ey, nego tudi e, za r, l — ar, al. Miklos. I2 332 se o tem ni natančneje izrekel, on samo pravi: „Im inlaute geht oji in ej, kroat. e iiber: mejh, mejmi conf." Da je mejh postalo na isti način kakor v nekaterih sedanjih narečjih^ mejga iz mojga, to se ne bode dalo dokazati, in rad pritrdim Škrabcu (Cvetje II 8, VII 5), da so te oblike nastale po skrčenji. Jeli je pa res ey v meyga naglašeni e, jeli je res iz oje po skrčenji nastalo e, to bi se ne upal trditi z gotovostjo. Če si ogledamo stvar v ostalih slova-n. jezikih, najdemo povsod, da je produkt skrčenja različen glas od refleksa stsl. t, da je e in ne e. Iz dolgega e bi se. bil v češčini samo razvil dolgi i: mfho. V onih staročeš. spomenikih, kateri natančno ločijo refleks stsl. e od e in pišejo ie samo za prvi glas ne pa za 4 ..ne najdemo nikoli v teh slučajih ie, nego vedno e (Gebauer, Uber die weichen e-Silb. 6) in v onih, kateri označujejo kvantiteto celo z ee (List. filol. VI216); toda kjer se pojavi e n. pr. v dat. loc. fem. sest. dekl. se res najde ey (List. filol. V, 196). Isto velja o poljščini. Ako bi se bil -b razvil v poljšč. iz oje — aje, ne bil bi nikakor pred tem glasom ostal tudi sogl. ohranjen, in vendar se ni spremenil niti prej niti sedaj (Kalina Hist. jez. pol. 309—311), in v tem se strinja tudi srbohr-v., kjer tudi ni sledu, da bi se ta skupina bila skrčila v e, saj postane iz eje dolgi e in ne e: vrače. Samo slovenščina — in morda še ne vsa njena narečja — bi bila v tem slučaji krenila na drugo pot in se odstranila od vseh ostalih slovan. jezikov; povsod se e = oje — aje
razlikuje od refleksa stsl. e, samo v sloven. ne. To bi jaz trdil, če bi se omenjene oblike našega rokopisa — in v drugem tekstu jih sploh ni — ne dale razložiti na drug način; dokler pa te potrebe ni, ne dozdeva se mi dobro, da se slovenščina loči od drugih slovan. jezikov. Med dolgim e in naglašenim refleksom stsl. t. v slovenščini kakor tudi v ostalih jezikih najbrž ni bil velik razloček. V slovenščini so postali vsi e (= e, e, e, i.) trdi glasovi in tako je bila razlika med e me še manjša, nego n. pr. v polj. ali staročešč., kjer je bila glavna razlika mehkost glasa i. Da se je pri tako mali razliki zazna-menoval naglašeni e na isti način kakor naglašeni i, ne bodemo se čudili, posebno, če pomislimo, da je v nekaterih sloven. narečjih razlika med naglašenim e (stsl. e) in e popolnoma •izginila, da je refleks prvega jednak drugemu, in daje grafika ljublj. rokopisa dovolj nepopolna. Semtertja je take primere najti uže v starih pisateljih n. pr. v Schonl., kateri za naglašeni i piše ej berem grej. Rezijansko narečje s svojim miha etc. nič ne dokazuje, ker ima i tudi za dolgi e n. pr. lit (ledi>), wčlra (Baudouin d. C. Opyt fonet. rezbjan. gov. 50). Če se je iz oje razvil e, kaj je pa potem z gen. meych in instr. meymy ? Te oblike so mogle postati samo iz: mojih etc. in to da samo — na gospe se ne moremo toliko sklicevati — mih, mimi, kar nam potrjujejo briz. spomeniki s svojim „tuima" in tudi ostali slovan. jeziki. Te oblike kažejo nam, da je pri njih vplivala uže jako močno analogija, meych etc. je nastalo po analogiji: tehr>, vsčhi>, saj najdemo celo chudeymi, in zato se da nekoliko dvomiti, jeli sploh gen. sgl. meyga ohranii svojo staro skrčeno obliko in se ni morda iz mega razvilo meyga še le sekundarno pod vplivom plur. oblik tvorjenih po teh. Sicer bi se dala stvar tudi drugače obrniti in reči: gen. pl. meych, meymi so nastali po vplivu sgl. meyga etc., toda to se mi ne dozdeva tako verjetno, ker imamo tudi obliko seyga in najdemo v naših starejših pisateljih v plur. sploh samo seh, seh, nikoli sih, tedaj po analogiji teh — teh, in ta e je vzet iz plur. v sgl. Meni se tedaj dozdeva še najbolje, da ostanemo glede krčenja pri Miklos. nazoru (Lange Vocale 9—10).
Konsonanti.
Pri primeroma malem obsegu našega spomenika se ne da mnogo povedati o soglasnikih. Toliko vendar vidimo, da se v tem obziru ni mnogo spremenilo v teku četirih stoletij. Tudi l (stsl. 1t>) se ni samo v sredini besed (n. pr. volnw I 9) še ohranil, nego tudi na konci, v sredini XVL stol. pa uže sporadično najdemo sedanji w n. pr. v Krelji: vovno 86 a. Da
je sloven. imela nekdaj trdi l (rus. polj. t), to se sme sklepati po tem, da se v listinah semtertja najde w za l. — Uže conf. gen. ima: czeff I 49 kakor tudi Trub. etc. in tudi pruti najdemo in ne pruki. Da je bil v tem narečji l epent. razvit, kaže 1. sgl. oblublo 157, in zato se ima tudi proffo čitati prošo in ne proso. Iz same grafike se v tem slučaji ne da nič sklepati. Lahko bi bilo mogoče čitati proso in reči, da se je iz starejšega prošo pod vplivom ostalih oseb razvilo proso in še le iz tega novejši prosim, če bi ne bilo oblike obljubijo. Posebno se mora omeniti, da ima spomenik skupino šč: gofpofczino I 35, II 31, odpufcho 159, kar je znak dolenjskega narečja. V jednem slučaji se je s priličil sledečemu s in izpadel kakor v rusk. spomenikih: z myfalyo z wefleydo ynw ztwaryo 150, II 15; d se je ohranil v edn 151, II 16; skupina bv se je spreobrazila v v (kakor tudi Trub. in drugi pišejo): owaro-valy 155. Jeli h v: hodbyrnill II in hod II samo grafičen dodatek (kar se meni dozdeva verjetnejše), ali pa ima podlago v izgovoru, ne da se z gotovostjo določiti. Omeniti samo hočem, da je sporadično nekaj jednakih slučajev v nekaterih sloven. narečjih in da se najde tudi v nekaterih češk. narečjih h v početku samoglasniku dodan.
Oblikoslovje.
Deklinacija i>/o-deb.
Deklin. i>/o-deb. se jako malo razločuje od današnje, popolnoma je uže novoslov., acc. sgl. živečih stvarij je uže nadomeščen z gen., v gen. pl. je uže sedanja končnica ov, v dat. pl. pri neutr. uže celo am in v acc. e.
Gen. sgl. se vedno končuje na -a, končnice u ni najti: buga 17, 16, II, chudicza, 19, 118, zareza 115, lebna 118, fyuota 127, fywota 151, II 16, 27, zywota 118, fzyanya 127, fzvania II27, ducha IV 3; gen. sgl. samostavnika „telo" ima še staro deblo: teleffa IV 16. — Oblika kryffe IV5 je češka.
Dat. ima zgodovinsko končnico u; za -ovi tudi ni prilike: chudiczu I 2, II 2, wogu I 26, 37, 44, II 26.
Acc. sgl. je nadomestil gen. pri živečih stvareh: boga 18, 116, woga 150, II15, pridigarj a 132, II32, yzpouednika 162, farmayftra I 31, II 32 in jeffyffe IV 15, kar pa ni sloven. oblika. Ostali samostalniki so seveda v tem sklonu jednaki nom. n. pr. karft 16, 11, II 6;. jedenkrat stoji gen. za acc. celo pri besedi sad, ker je v ozki zvezi z acc. jeflyffe in sicer imamo tukaj jedini primer za končnico u: fadv IV 15. Samostalnik oča sklanja se po a-dekl., tedaj acc. otezo I 32 in ker lahko gen. nadomestuje acc. tudi otfcze 130, II30.
Za loc. sgl. sta samo dva primera, v jednem slučaji je stara končnica i, v drugem je pa uže prodrl u od u-dekl.: fywoty 156, meyftu 162. V in str. sgl. se je ohranila zgodovinska končnica ovi: yefykom 147, II 12.
Za no m. pl. je jedini primer otroczy IV 10, kar kaže, da je pri tej besedi uže v tej dobi se spreobrazil goltn. v si-kavec. Gen. pl. nima več stare končnice, prodrla je uže popolnoma nova oblika -ov, katero je najti uže v briz. spomenikih : Swetikow 117, greychw 117, greychu, fwetnykow IV 4. — Zanimiv je dat. pl., ker ima pri neutr. uže novo obliko am, dasi j e pri mase. še samo om: deylam 12, II2, toda fweticom 138, II9, fwetikom 144, prifeganyem 146, II11 (prim. Archiv XII, 45—47).
V acc. p 1. je uže prodrla današnja končnica e: fwetike 152, greyche 161, čemur se ne bodemo čudili, ker najdemo te oblike uže v briz. spomenikih mimo starejših, katere morda celo narodne niso. Da bi bili acc. veczeri I 21 bis, II 20, ve-czery II 20 še stare oblike na i = stsl. ti dozdeva se mi, nekoliko dvomljivo. Če primerjam najstarejše primere, katere imajo v sloven. v tem sklonu ?', zapazim takoj, da so to znani jednozložni samostalniki. Zato se mi dozdeva verjetnejše, da je v conf. gen. ta samostalnik gen. fem. in potem je seveda večeri navadna oblika. — In str. pl. ima organično končnico i: deyli 18, greichy 112, greychi 148, greychy 155.
a - d e b 1 a.
Gen. sgl. ima sedanjo končnico e, katera seza gotovo v jako staro dobo: marie I 16, IV 2, Syvinicze 127, Syuinicze II 27, martre III 3, matre IV2, dewicze IV 2, ewe IV10. Dat. se končuje samo na i: mary I 37, priczy I 46, II 11, obluby I 47, II 12. Končnica acc. je o: pokuro 124, II 24, dufcho 145, II 10 etc.; loc. je jednak dat.: praudy I 23, 28, 33, II 22, 29, praudi II 34; loc. dolynye IV 12 ni domača oblika, nego vzeta iz češč., kar nam kaže ye=e, kakor se ta samoglasnik navadno piše v češk. spomenikih. Tudi v o c. sgl. odwetnycze IV 3 ne smatram za sloven. obliko, nego mislim, da je to češ. nom. Če stoji v instr. res wefeyda 160 in se nima brati o, potem bi uže iz te dobe imeli jeden primer za prehod nenaglašenega o = a v a, kar mi je pa dvomljivo; ostali primeri imajo končnico o. V acc. pl. je jednako gen. sgl. popolnoma prodrla končnica e: vefe I 13, nedele 120, II 19, czweticze 152, fobothe II 20; quatri 12, 4, II23 je najbrž tvorjeno po analogiji fem. i-deb.
Za ženska i-deb. imamo primere samo v nekaterih sklonih: gen. zapuwidy I 7, zapuuedy II, fmerti III 2 etc., dat.: hofarti 13, 113, oblafti 19, 118; v instr. — jo: andochtyo I 14, myfalyo 149, II14, ztwaryo 150, 1115, ztvario 160.
Omeniti je še nekatere ostanke mase. i-deb. Ta sklanja se je še najbolje ohranila pri samostalniku gospod, in v našem spomeniku imajo vsi skloni, kateri se sploh nahajajo, samo zgodov. končnico, tedaj gen. sgl. gofpudy IV 1, dat. gofpudi 14, acc., po obliki gen. gofpudy 153. Tudi acc. pl. dny 121, 24, II 20, 23, oczzy IV 14 so skloni te deklinacije; jednako seveda ludy 149, II14.
Pri osebnem zaimku je najzanimivejši nom. sgl. prve osebe, kateri ima v našem spomeniku dvojno obliko ya in ye, za obe imamo mnogo primerov. Je, ja mesto jast, jest, dela nekoliko težave, ker se govori še dandanašnji večinoma jes in jest. Skoraj vsi sloven. pisatelji kranjski imajo jast, jest, samo v kajkavskih pisateljih je najti dosledno obliko ja n. pr. Vram. Kron. ia 28 a, Petret. ja 6, 34, 47 etc. Milov. ja 57. V celov. rok. jaft, v priseg, kr. jeft (nekolikokrat), Trub., Bohor., Hren etc. imajo jest, samo v Krelji je mimo ieft IV a, b, 11 a, 30 a in jas 23 b, 60 a, 82 b etc. tudi ja 30 a, 66 b, 115 b — je-li to v njem narodna oblika ali posneta iz hrvaščine, ne morem zdaj določiti. V dat. ima ljublj. rokopis navadno obliko: meny 136, 59, 60, 114, feby I 36, v zadnjem odstavku tebe IV 9, 11; mimo tega tudi enklitične oblike: acc. se, fe mnogokrat, me 155. Inst. se glasi menv IV 6, opomniti je treba, da se ta obli ka nahaja v zadnjem odstavku. Dat. pl. nam III3, 4, IV13, 16 in ne morda kakor v Trub. nom; instr. namy IV6.
Zaimenska sklanja.
V vseh slovan. jezikih je tesna zveza med zaimkom in sestavljeno sklanjo. Jedna je vplivala na drugo, in večinoma je izginila razlika med obema ali se je pa samo ohranila v kvantiteti in naglasu. Ljublj. rokopis priča, da je uže v početku XV. stol. bilo današnje razmerje med obema sklanjama in da sezajo tedaj prvi početki zjednačenja v mnogo starejšo ddbo. Vendar ima ta rokopis tudi nekaj starinskih oblik, katere so pozneje izginile skoraj popolnoma, v prvi vrsti uže zgoraj omenjene skrčene sklone pronom. poss. in gen. ter loc. sgl. pronom. si>, kateri dandanes živi samo okamenel v nekaterih izrazih.
V nom. sgl. najdemo kur (— kirj v pomenu qui I 39 (cf. Škrab. v Cvetju VI10—11, VII 9). V gen. je takoj opaziti vpliv sestavlj. skl. Ni samo izginila zgodovinska oblika toga, nego umakniti se je morala tudi nova oblika tega po analogiji sestavlj. dekl. tvorjenemu tiga: tyga 19, 12, 19, 25, 29. 34 etc. II 12, 18, 25, 29, 34, tiga 133, 114, 34 in ta končnica je prodrla celo v deblo jt, kar je drugod le redko najti: niga II mimo navadnega nega I 2, 3, 4, 7, II 2, 3, 8, III 2. Poleg skrčene
10*
oblike meyga I 15, 18, 26, 27, 31 bis, 32, 34, 51 II 26, 27, 31, 32 in twega IV 15 tudi moyga I 30, II 30. Celo gen. pron. si. se nahaja v izreku: do fevga mali 111; kygar (mase.) I 10 je najbrž sestavljena oblika iz čigar in onih oblik, katere imajo v početku k, posebno gen. kogar. Gen. fem. je pravilen:-te IV7, 10, moye I 27, II 27.
Tudi v dat. je prodrla končnica sest. skl. imu: tymw 111 ; celo vpliv imen. skl. je najti: naffymi gofpudi 14, naffymi gofpudy II 4, tedaj dat. našimu je dobil končnico svojega samostalnika, Samo vfy I 3, II 3, ty 19, II 8 po analogiji samost. in sest. skl. V a c c. je v jednem slučaji moya 130 mimo moyo 124, 31, 45, II10, 24, 30, 31, \vzo I 42 in to (fem.) I 42. Acc. (nom.) stsl. ti. je v conf. gen. uže ta I 23 kakor v vseh kranjskih pisateljih. Omeniti je pa, da kajkav. pisatelji XVI. stol. še pišejo te (e = i>) n. pr. Vramecz Kron. mnogokrat, celo one (ovr,), kar (nam. te) je sicer tudi posebnost koroškega narečja n. pr. v Megis. te 123, v Catech. mnogokrat. Gen. ga nadomeščuje uže acc. tudi pri neživečih stvareh (kakur fam ga [poft] dalfan 125; tudi ni/ter 118 je najti. — V loc. je posebno omeniti obliko zym (stsl. semb), katera je uže v XVI. stol. redka n. pr. v Krelji najdemo samo jedenkrat Jim 98 a. Celo prvotno obliko po tom je najti, katere pisatelji XVI. stol. več ne poznajo (silno redko jo rabi Trub.) in celo Vram. Kron. kateri vendar piše navadno toga, tom, ima še loc. tem 2 a, po tem toga 12 a, v poznejših kajkav. pisateljih ni več te oblike. V našem slučaji se ne sme prezreti, da je morda loc. tem vzet iz češč. izvirnika. Oblika mjm 118, II 18 je tvorjena po sestav, dekl,, mesto te IV 12 bi pričakoval ti.
V celem pl. ni zapaziti vpliva sest. skl., morda je to samo slučaj, ker sploh nimamo mnogo primerov, tedaj gen. vzeych 154, \vffech IV4, tech IV 12 in meych 117, 54. dat, vzeym I 59, teym I 59 in ym I 33, II 33, iz katerega primera vidimo, da oblike njega etc. s svojim n še niso popolnoma prodrle; najbrž je pa brati vym, ker stoji nad besedo črta. V instr. najdemo poleg vffeymi I 48, II 13, meymi I 8, II 7, meymi I 12, tudi kemer (kymiže, cf. Miki. III3 149, Cvetje II 7), kjer se je — če ni sploh pomota — e m. i pojavil naslanjaj® se na druge pronom. oblike, katere imajo e.
Sestavljena sklanja.
Conf. gen. ima jednako celov. rok. v gen. obliko -iga in to dokazuje, da je -iga, -imu, kakor pišejo vsi pisatelji od XVI,—XIX. stol. stara oblika. Določiti je treba, je-li i v teh končnicah refleks nenaglašenega 1; ali je pa pravi nsl. i (stsl. m) vzet iz nom., in pri tem smo nekoliko v zadregi. Da v vseh
ostalih slovan. jezikih oblike gen. in dat. sest. sklanje nimajo refl. stsl. t — kjer je sploh najti v teh sklonih glas e — to je gotovo. Radi tega se rad ozrem po taki razlagi, katera spravi slovenščino v sklad z njenimi sestrami. Kdor išče v oblikah na -ign, -imu refl. stsl. t, ne more se pri tem sklicevati na mevga našega rokopisa, ker je, kakor sem zgoraj omenil, sploh dvomljivo je'i tukaj najti I; (ne srne se pozabiti, da teh oblik ni v drugih sloven. virih) in potem, ker je eij v mevga postalo iz oje, v sest. skl. pa najbrž iz nje. Našlo se je pa zlega (gen. sgl.), kjer se je baje refl. nagiašenega i, ohranil kot e — ej, in ta jedini zlega je imel tako moč, da se je po njem napravilo seyga. Toda instr. pl. chudeymi kaže, da se smo o tem vplivu gen. zlega jako dvomiti. Če je zlega sploh narodna in ne od prvih književnikov skovana oblika, vendar ne more biti velike starosti in ni postala po skrčenji (fonetičnim potem), nego po analogiji, in meni se ne dozdeva, da bi bila tukaj vplivala sest. sklanja, ker ta ni imela v tej dobi v gen. -ej. Tudi iz oblik veliciga, velicimu etc. se ne sme sklepati, da je <'=•!$; c je pač vzet iz onih sklonov, kjer je zgodovinsko opravičen. Da so to nove oblike, vidimo iz gen. loc. družili Trub. C. 7, 61, tacili 46, dat. drufim C. 33, bojim C. 142, 239, instr. dmfhni C. V. in da je mnogokrat c vzet iz jednega sklona v druge, priča nam tudi instr. otroci, srb. instr. pl. kakor fitrci, trztni, vrazmi (Daničic, Istor. obl. 115, 117). V nekaterih sedanjih sloven. narečjih je i v oblikah -ga, -imu oslabel v poluglasnik in potem celo izginil, in ker to velja baš o 'I; nikoli pa o e, kateri v teh narečjih ni nikoli toliko oslabel, sklepalo se je, da mora ta i res odgovarjati stsl. '1;. Tudi ta dokaz ne stoji, ker se v vseh teh narečjih tudi nenaglašeni i (stsl. i in v) spreminja v 'i>. Prezreti tudi ni, da imajo gorenjski pisatelji iz XVI.—XVII. stol. za naglašeni e tudi e, toda v gen. dat. samo iga, imu, in Megis, kateri piše za nenaglašeni S tudi e mimo i, nima v gen. nikoli ega etc. V zadregi smo edino radi „vivuda" — če se je res razvilo fonetičnim potem brez vsake ljudske etimologije iz „vojevoda." Ne tajim, da bi se dal sloven. iga, imu razložiti iz ega. posebno če se omejimo samo na slovenščino, toda reči se ne da, da se mora; meni ugaja mnogo bolje razlaga, po kateri ni treba ločiti sloven. od drugih slovan. jezikov (prim. „Ljublj. Zvon" VII 567-570, Cvetje VII 5, 7).
V ljublj. rokopisu najdemo -za gen. sgl.: D\vchwniga 131, (acc.) II 31, blifniga I 34, lubiga I 35, 40, \vfygamogocziga (acc.) 150, II 15, IV 3, 5; v zadnjem odstavku pa: fvvetega IV 3, 5, fegnanega (acc.) —: v prvem slučaji bi se dalo čitati tudi: fwe-tiga, v drugem in tretjem je pa razločno pisano e — najbrž ni narodna oblika, če ni pomota; tem. ima kakor danes končnico e: z\vete 116, brittke III 3, rofe IV 2. V dat. sgl. ni
najti ej, nego i: zwety 137, chwdy 147, II12. Loc. ima mimo im (ktero lahko odgovarja stsl. ta): poreydkym 113 tudi am: boffyam I 62. To spomina — če ni pogreška — na jednake oblike v koroški Duhov. br. n. pr. pravizhnam 25, fwetam 35, toda kar je razumljivo v koroški knjigi, v ljublj. rokopisu je nerazumljivo. Instr. sgl. chudim 147, II 12 — mallo 114, bredko I 15; gen. pl. drugich I 17, dat. drugim 137, acc. wofye 113, fwete 120, 21, II 19, 20, poftne 124, II 23 etc., instr. chudeymi po analogiji pron. t-b.
Glagol.
Glagolske oblike so z malimi izjemami uže čisto današnje, aor., impf., kateri se nahajajo v kaj kav. pisateljih še v XVII. stol. tako gosto, nima ljublj. rok. in se v tem razločuje od celov. V kranjski slovenščini, posebno dolenjščini so tedaj te stare tvorbe kmalu izginile, v drugih narečjih se so pa dalje ohranile n. pr. v belokranjskem dolžnem listu iz 1. IG30, v Skalarji še be, v Krelji odgovoriše: kar pak niegov uk pfuieio inu hu-dizhov imenuieio, tiga ne more terpeti. Sato odgovorife inu pravi 132 a in v rezijanskem narečji se najde še kdaj spora-dično impf. Zato pa ima conf. gen. v 1. sgl. v vseh slučajih še staro končnico o mimo j edinega wodem
Infin. se je ohranil v svoji polni obliki, a supina sploh ni v tem spomeniku: ratfy . . . owarovaty 155, chocztfche trofti biti III4, oblublo . . . owarouaty 157, more . . . ogardity inu omarzity 143, more greyffity 149, II14, raczyte proffity I 53, nam ye fe vefeliti III 3, morali dyati I 23, 29, II 22, 29, ratfy daty I 54, 56, racz . . . byti IV 6.
V partic. so same zgodovinske tvorbe, onih novih oblik, katerih je mnogo v pisateljih XVI. in XVII. stol. (n. pr. gredeoč) ni v spomeniku, tu beremo part. praes. act. pridigwyocz 116, placzecz IV 12 in morda tudi glagogicze (če se ima brati gla-golice) IV 11. To bi bil tedaj part. s češk. preglasom, starejša oblika mu je bila glagoljuce. Med part. praet. II. je naj poprej omeniti: obarnyll I 7, hodbyrnill II, kar nam kaže, da so uže v početku XV. stol. vse oblike tvorjene od inf. debla pri glagolih II. vrste prešle v analogijo IV. vrste, in to je uže vseskozi najti v pisateljih XVI. in XVII. stol., starih oblik na nd ni razven v kajkav. pisateljih, kateri pa pišejo navadno nu. Vsi ostali primeri so pravilni n. pr. priell 16, 116, priffal 114, dopernefCl 125, doperneffil 139, II24, prafnowall 123 etc. — Za part. praet. pass. je samo jeden primer: czeftyen (=česfien) IV 7 in še pri tem je češki vpliv.
Praes. Prva oseba sgl. ima še staro končnico, nove oblike se še skoraj niso pojavile: proffo (prošo) 150, 51, 61, II15,
17, mollo 117, oblublo 157, odpufcho I 59 in wodem. Sicer se nahaja v nekaterih narečjih še sedaj So, in hoco pišejo nekateri pisatelji še v XVII. stol., da v Trub. je celo mnogokrat najti mimo lioco tudi venp (C. 14, 15, 158, 160, 161, A. 11, 12 etc.), toda pri glagolih IV. vrste je uže popolnoma prodrla nova oblika na -m, stare ni v nobenem pisatelji XVI. stol. Ta sprememba se je morala tedaj vršiti v teku 120 let in ta slučaj kaže jasno, kako naglo more analogija prodreti in popolnoma iztrebiti zgodovinske oblike. Lepo paralelo imamo v češč., kjer se te nove tvorbe pojavijo še le v sredini XIV. stol., toda na konci istega veka so uže zgodov. oblike jako redke (Listy filol. 1886, 47—55); tudi v srbohrv. sezajo nove oblike 1. sgl. (razven pri glagolih V. vrste) samo v konec XV. stol. — V zadnjem odstavku stoji dvakrat 1. pl. na me: vpyeme IV 9, zdychvgeme IV 11, spet ne slovenska oblika, nego gotovo češka.
V imper. se je ohranil i, saj ga nahajamo še dosledno v pisateljih XVI. in XVII. stol.: obrny IV 14, prikaffy IV 16, body IV 7, zato bi nikakor ne pričakovali: raczIV6 in jaz dvomim, da bi to bila narodna oblika; v češč. se je imper. i jel kmalu opuščati.
Tukaj se naj tudi omeni, da je v našem rokopisu razlika med moči in morati, katera je v pisateljih XVI. stol. uže skoraj popolnoma izginila: wzo to gardobo, kyr le more tflowik ogar-dity 143, ya ze dalfan dam vffeymi greychi z kemer ta czlowik more greyffity 149, II14, kakur fe wodem naywulle mogl 157;
— kakur y wy ye to po praudy morali dyati I 23, 29, II22, kakor wy to po praudy morali dyati II 29.
C o njune t. cop. p ar t. a d v. Tukaj hočem kratko omeniti samo nekatere stvari. Naš rokopis ima inu I 2 bis, 3 27 etc. i/nu IV 6, pa tudi i: lubiga ymill ynw taku y ffveft will 135. czaftill kakur y wi ye to po praudy morali 122, proffo diuiczo mario y mollo diuico mario 117, kakur y wy ye po praudy II 22. Prvo je najti tudi v kranjskih pisateljih XVI in XVII. stol.
— Kyr v pomenu quia najdemo nekolikokrat n. pr. kyr fam fe od buga obarnyll I 6, kyr fam boga zatayll I 7, ya ze dalfan dam, kyr fam . . . zchodill 113, potem še I 23, 26, 30, II 5, 6, 19, 26, 30. Oblika kyr je uže v XVI. stol. jako redka ter se navadno nahaja uže ker; v Trub. še tcir C. VII, XIV, A. 3, 4, tudi Stapl. piše kyr 12 mimo ker 12 in celo Schonl. ima kir 1, toda Krelj ima uže kar, Dalmat. ker (cf. Cvetje VII 9). Dalje je omeniti kadar, ki se v tej obliki nahaja še v XVI. stol.: kadar fam karft priell 16, 10, 116, kadar fam tw prifall 114 etc. Jednako ima spomenik taku in ne morda toku n. pr. neyffam nykuly taku prafnowall I 23, taku czyftu I 25, taku Sweyftu I 28, II 28 in še I 33, 35, II 21, 22, 28 ; ljublj. rokopis ima samo kakur I 22, 25, 28, 33, 36, 58 II 22, 24, 33, 38 in nadomeščevanje
na.glašenega o z u kaže, da je to bilo v tej d6bi narodna oblika, tudi celov. rok. ima kakor. Trub. piše sicer uže koker, toda Krelj ima še kakor in to seza tudi v sledeče stoletje. Da se je v XV. in XVI. stol. res govorilo kakor — hikur, v drugih narečjih pa tudi koker, to se po omenjenih primerih, kateri se še clado pamnožiti, ne more dvomiti. Nekolikokrat tudi nykuly: neyffam nykuly 123, nikulyneyfam I 27, neifm nykuly I 32, dalje I 35, II 21. — Vedno stoji da: da my on da 151, da my raczyte I 53, to je v dolenjskih pisateljih XVI. stol. silno redko. — Za sedanji naprej najdemo naprid I 55, 57. — Tudi veznico ni je najti: neyffim ftanovyfcu ftall ny tyga doperneffil I 3H. — Oblika redkim je v zvezi s praepos. pa okamenela in postala adv. po reydkim zchodill I 13.
Pronomen. Glede rabe zaimkove ima conf. gen. vse one posebnosti, katere je najti v prvih sloven. pisateljih iz XVI. stol. V prvi vrsti se izogiblje pron. poss. in rabi v takih slučajih njega: ya ze adpouem chudiczu ynu nega deylam ynu vfy nega hofarti I 2, kyr fam fe od buga obarnyll ynw od nega zapuwidy I 7, pruti wogu ynw nega fwetikom I 54, chudiczu ynu nega deylam II 2, nas gofpud ye od fmerti ftwal od nega brittke martre III 2. Tudi v tem se strinja ljublj. rokop. s Trub. in njegovimi vrstniki, da piše moj mesto refleks, svoj, kar je morda vpliv tujščine, toda tudi v sedanjih narečjih dovolj razprostrto: moyo pokuro neyffam taku czyftu dopernefCl I 24. kyr ye wogu defetino meyga fjuofca ynu meyga fzyanya moye Syvinicze neyfam 126, II 26, ya fe dalfan dam, kyr ye moyga otlcze, moya mater moyo gofpofczino meyga farmayftra meyga Dwchwniga otczo meyga pridagarya neyfm 130 fto fam . . . moye tellu ynw moyo wugo dulcho ogardyll I 44 etc.
V nikalnih stavkih ne stoji objekt v gen. nego v acc. toda opomniti se mora, da je zanikani glagol jako oddaljen od svojega objekta, da je ta daleč pred glagolom, sploh se vidi v tem slučaji, da je slov. prevod sledil besedo za besedo originalu, da se ni prevajalo tako kakor zahteva duh slov. jezika. Takih hlapčevskih prevodov, kateri se včasih skoraj ne dado razumeti brez originala, je mnogo v cerkveni literaturi poznejše dobe (XI.-XII. stol.). V našem rokopisu: ta fweti polt Swete quatri drugue poftne dny moyo pokuro neyffim taku czyftu dopernefCl 124, Ta fwety pofft, Swete quatri druge poftne dny moyo pokuro neyffam taku czyftu doperneffil II 22, kyr ye wogu deletino . . . neyfam taku Sweyftu dali II 26, kyr ye moyga otfcza moya mater rnoyo gofpofczino meyga farmayftra meyga Dwchwniga otczo me.yga pridigarya neyffm . .. czaftill I 30, II 30 — toda jedenkrat najdem gen., kjer imajo sedanja narečja uže večinoma acc.: kakur wy tiga po praudy dalfan will I 33, II 34.
Za superl. je samo jeden primer: nay wulle 157, pa ta je zanimiv, ker kaže, da je tudi v slovenšč. naj starejši od
nar — ner, katero je v vseh pisateljih XVI.—XVIII. stol., samo Krelj piše noj. Kajkavski pisatelji pa spet pišejo dosledno naj, tako uže Vram. v svoji Kron. prim. Miklos. Etym. W. 210.
Germani zrno v je tudi v ljublj. rokopisu dovolj, slov-niških in sintaktičnih, nekaj zadnjih je bilo uže omenjenih. Vendar se more reči, da je jezik tega spomenika mnogo čistejši in bolji od onega,, katerega nahajamo v nekaterih virih iz XVI. in XVII. stol. Navadni germanizmi so: ynu vfy nega hofarti 13, II 33, z mallo andochtyo I 14, mevga lebna po nym poprawill I 18, kar fam fliffall pridigwyocz od buga odzwete marie . . . zazverfmahal 117, meyga farmavftra 131, II 31, v ljublj. rokop. stoji beseda tedaj bliže nemškemu izvirniku kakor današnja oblika, podobne slučaje najdemo v prvih pisateljih, tako je tudi pukša starejši in prvotnejši in še le iz tega se je razvilo puška, meyga pridigarya I 32, trofti biti III 4 myloft yno gnado IVI, fegnanega IV 15, kar lam tu fliffall pridigwyocz od buga od zwete marie I IG etc. Semkaj spada tudi falš: ya ze dalfan dam falfch prefegavem falfch priczy 146, II 11, kar je zanimivo tudi radi tega, ker so adj. falfch ne sklanja, prim. Miki. III2, 154.
Slovniške posebnosti.
Ljublj. rokopis ima še nekaj arhaizmov in marsikatero
besedo, katera se sedaj nahaja še samo v kakem narečji.
Omenim v sledečem samo važnejše.
č e s t o: S to fam ye czefthu ynw goftu moye tellu ynw moyo wugo dufcho ogardyll 144; v istem stavku je tedaj v istem pomenu tudi gosto.
hlastčeten avarus. Tega adj. nisem mogel sicer zaslediti; isto deblo je pa staremu in sedanjemu jeziku dobro znano Gutsmann (Deutsch-wind. Worterb.) 504 ima: hlaftam fresse begierig, Murko: hlaftaviz der begierige Esser 87, v Belostenci nima glagol hlastam tega pomena, nego znači blateco II 128.
odlog: proffo woga wfygamogoziga, da my on da eden odlog meyga fywota 151, II 16; Murko odlog Aufschub 274.
omrziti: kyr fe more tflowik ogardity ynu omarzity pruty wogu ynu nega fwetikom 143. Murko ima omersiti ver-hasst machen, verschreien 204, v drugih slovarjih je pa samo verbum simplex: mer fem habe Eckel Gutsm. 52, Belost. merzi jeden na drugoga odio unus alterum habetII218. Habdelich merzek turpis, odiofus, kar imajo uže brizin; spomeniki: mirzcih.
plakati: my k tebe zdychvgeme glagogicze yno placzecz te dolynye tech flff IV 11. Ta beseda kaže na iztočno slovenščino. Iz dolenjščine mi ta glagol ni znan, najbrž ga tam tudi ni razven morda med Belokranjci, toda omenja ga Murko 346.
pohlevni k: pechlewnik = pliarifeus; v tem pomenn mi ni znan ta izraz.
pravda: neyffam nykuly taku prafnowall ynw czaftill kakur y wy ye'to po praudy morali dyati 123, ya neyfam ny-kuly taku czaftill ynu ym pokofn will kakur wy tiga po praudy dalfan will 133 etc. To besedo v tem pomenu rabi še Trub., v Belost. ima uže današnji pomen, vendar navaja tudi sledeče primere: pravda, ka je na jednu fztran vagnula jus caeduum, od pravde odfztupiti a jure fuo recedere II480.
sovrak: kar ye dobro deylall timw fam ye fovrak will 141. Trub. ima za sovrak vedno sovraž, kar je najti tudi v drugih pisateljih n. pr. Krelji ter ne sklanjajo tega pridevnika.
svetik: od drugich Swetikow 117, drugim fweticom 138, vedno svetik samo v četrtem odstavku jedenkrat fwet-nykow 4. V tem se strinja naš rokopis s celovškim; v slovenšč. XV. stol., kolikor jo sedaj poznamo, je bilo tedaj svetik navadno.
veža: kyr fam wofye vefe poreydkim zchodill 113. V slovarjih nisem mogel zaslediti tega izraza, toda drugje sem našel : en fam dan doperneffen v' boshji veshi je boljfhi.
voli — voli: ynw ya odpufcho vzeym teym kyr fo meny malu voly veliku dyaly zwefeyda voly vztvario; voli — voli pomeni tedaj aut - aut. To je arhaizem, katerega nisem mogel v nobenem starem sloven. viru zaslediti, tudi v starejših slovarjih ni tega izraza in Miklos. (Lexicon Pa-laeosl.) 73 omenja samo stsl. volje — volje iz poznejšega spomenika. Starosrb. ima volja — volja v tem pomenu. Daničič Rječnik kn. star. I 149, prim. Maretič v Radu LXXXIX 106.
Ljublj. rokopis spada v oblast dolenjščine. 0 tem se najbolje prepričamo, če ga primerjamo z istodobnim celov. rokopisom, kateri je pisan v gorenjščini. Za to imamo nekaj kriterij. Pred vsem ej za stsl. 1;, kar je v tej doslednosti samo svojstvo dolenjščine, dalje močno razprostrto nadomeščevanje naglaše-nega o za u, kar je sicer tudi v gorenjskih pisateljih, toda v teh ta pojav ni tako prodrl, posebno pa skupina šc za gorenjski š.
Kar se tiče odnošaja in odvisnosti med obema spove-dima, lahko rečemo, da je krajša spoved prepisana po daljši in je samo nekoliko skrčena. Da je pisec pri spisovanji krajše res imel pred seboj daljšo in da je najbrž ni nalašč krajšal, nego da je pri prepisovanji se spregledal in mnogo izpustil, sledi iz tega, ker v krajši sledi za stavkom „fam ze volnv wdall ty oblafti tiga chudicza" „ takoj ynu nega fweticom", kar seveda nima smisla; imelo bi slediti, kakor vidimo iz daljše spovedi, „kygar fam fe odpoueydall kadar lam karft pryell etc." Šesto vrsto je pogrešno izpustil pisec, toda ko je zapazil svojo pomoto (zavedla ga je besedica kyr, katera stoji v 6. in 7. vrsti, in on je uže v šesti vrsti za kyr to dostavil, kar bi imelo še le v sedmi biti), je izpuščeno dostavil na strani. Na odvisnost jedne spovedi od druge kažejo tudi nekatere oblike, namreč dat. sgl. našemi in instr. pl. chudeymi, katere imata obe spovedi na istem mestu. V krajši spovedi sledi za osmo vrsto takoj ono, kar je v prvi v 44; pozneje je pa prepisovalec zapazil, da je mnogo izpustil ter v 19. — 34. vrsti dostavil to, kar seza v prvi od 20.—34. vrste. Početek, vrsta 1—8, je obema skupen, 118-19 = 144—52, 1119—34 = 120—34. V drugi spovedi tedaj manjka 8-20, 34—44 in 54—62.
Zadnji odstavek obsezajoč „Salve regina" je potekel iz češkega originala, to svedočijo nekatere jezikovne posebnosti, katere se gotovo v svoji skupnosti ne morejo zmatrati za slovenske. Take oblike so 1. pl. na me: vpyeme (bis), gen. pl. fljf, gen. sgl. kryffe, jeffyffe, loc. sgl. dolynye, part. czeftyena in morda tudi pravopisna posebnost g za j. Ta himen je tedaj tudi v literarnem obziru važen, ker nam kaže, da je v po-četku XV. stol. bila nekaka, če tudi slaba literarna vez ali odvisnost od Češke. Pesem Salve regina je bila v Čehih močno priljubljena, in poljski prevoditelji so se pri svojih prevodih naslanjali na češke originale. Tudi naš pisec na jednem mestu ni dobro razumel češkega teksta ali ga je pa krivo čital, kajti to, kar je on zapisal, je brez pravega zmisla. Za „czeftyena fy, mi k tebe vpyeme" stoji „tuge fabne otroczy te ewe". Meni ni bilo mogoče dognati, od kod in kako se je vrinila ta pomota. Vsi trije češki teksti, katere do sedaj poznamo, imajo tukaj dober prevod latin. originala. V praškem tekstu iz
XIV. stol. (Jungmann, Nektere modlitebny knihy w rukop. v Rozb. staročesk. lit. 131 sqq.) stoji na tem mestu: k tobš volamy vypovedeni deti Evini, v tekstu lvovskega rokopisa iz XIV. do
XV. stol. (Glovackij, O rukopisnomr. molitven, staročes. str. 373): k tobie wolame wipowiedieny synowe ewyny, in tudi tretji dozdaj ne izdani tekst v rokopisu vaclavske vseučelišne knjižnice (jaz se imam za prepis zahvaljevati g. dru. Liciejewskemu) ima: k tobye wolamy wypovyedyny dyetky ewyny. Tudi poljski
teksti te pesni, kateri so deloma potekli iz češk., nam ne pojasnijo tega mesta, oni se strinjajo s češkimi (priin. Bobowski, Die polnische Dichtung des XV. Jahrh.), in sicer ima tekst I (iz XV. stol. Bobowski 49) k tobe \volami wignani szinowe yewini, tekst lil vygnane dzeczy, IV wynovedniczi (najbrž pomota za wypovedeni Bobow. SI) szynowe, VI se strinja s I in Vil ima spet češki wipowiedny synowe (prim. Nehring, Altpoln. Sprachdenkmaler 173 175). Zaman je bilo tudi vse iskanje po starih latin. in nemških cerkvenih pesnih, nikjer ni podobnega mesta. — Cerkvene pesni v narodnem jeziku so tedaj bile uže pred protestantsko dobo med Slovenci, toda kakor pri Čehih in Poljakih (prim. Nehring 158-160, Archiv X 397—403) tudi pri nas niso bile mnogoštevilne, nego omejene na malo številce.
Zanimiv je za nns početek velikonočne pesni, katera se nahaja na listu 246 a,, ker je najti isto pesen (seveda celo) v slovensko-protestantskih pesmaricah. V knjigi Ta celi Cate-hismvs, eni psalmi inv teh vekshih godov, stare inu nove kerfzlianlke Pejfni v' Bitembergi (1584) najdem na str. 124 pod naslovom: Ta ftara velikonozhna pejffen, v' nekuliku mejftih popraulena na mnogitero visho jednako pesen, katera slovi:
Jesus ta ie od Smerti vftal Od tvoje britke Martre, Nam Te je vefseliti
Nam hozhe h'trofhtu priti. — Kyrie eleifon.
De bi ne bil od fmerti vftal
Vusrdni Sveit bi konez vsel
Ob tu fe vefselimo
Inu bogu hvalimo. — Kyrie elcifon.
Bug je taku miloftiu bil
Svojga Synu mej nas puftil
Od Marie je rojen bil
Vusulni Svejt obefselil. — Kyrie eleifon.
Je jel Jude vuzhiti
Le bogu prou flushiti
Tu fo mu na slu vseli
Na Krish fo ga refpeli. — Kyrie eleifon etc.
Mi vidimo da so se protest, pisatelji pri sestavljanji sloven. cerkvenih pesmaric naslanjali na stare pesne, da so jih v svoje svrhe samo malo predelali in spremenili. Ravno tako so jedno stoletje pozneje postopali katoliško - bosanski pisatelji.
List 244 b.
Hoc eft vna gnalis cfeffio etc. Ya ze ad1) pouem chudiczu ynu nega doylam ynu vfy nega hofarti ynu ze yzpouem ynu dalfan dam naffymi gofpudi etc.
Ya ze dalfan dam kyr Tam to plomil kar fam 5
oblubil kadar fam karft priell kyr fam fe od
buga obarnyll ynw od nega zapuwidy kyr
fam boga zatayll Smeymi chudeymi deyli
ynw fam ze volnw \vdall ty oblafti tyga ch-
udicza kygar Tam fe odpoueydall ka- 10
dar fam karft prvell tymw fam ve dofeyga mali
zmeymy greichy wolnw fluffil Ty'ga ye etc.
Ya ze dalfan dam kyr fam wofye vefe porey-
dkym zčhodill kadar fam tw priffall zmallo and-
ochtyo bredko reywo meyga zareza zam tw will jkar 15
fam tw fliffall pridig\vyocz od buga od zwete maie
od drugich Swetikow ynw od meych greychw zaz
vfmahl yn\v nift neyffim meyga lebna ponym
poprawill. Ty ga etc.
Ya ze dalfan dam kyr fwete nedele fwete fo- 20
bothe veczeri druge fwete dny ynw veczeri neyffam
Nykuly taku prafnoAvall ynw czaftill kakur ,y wy
ye to popraudy morali dyati Ta fwety poft Swe-
te quatri drugue poftne dny moyo pokuro neyffam
taku czyftu doperneffl kakur famga dalfan Ty ga 25
Ya fe dalfan dam kyr ye wogu defetino meyga
fyuota ynu meyga fzyanya moye Syvinicze nikuly
neyfam takw Sweyftu dali kakur wy to popraudy
morali dyati Ty ga etc.
Ya fe dalfan dam kyr ye moyga otfcze moya mat 30
moyo gofpofczino meyga farmayftra meyga dwch
wniga, otezo meyga pridigar ya neyfm nykuly taku
czaftill ynu ym pokofii will kakur wy tiga popr-
audy dalfan will Ty ga etc. meyga blifniga ney
fam nykuly taku lubiga ymill ynw tak yffveft 35
will kakur fam feby Ty ga ye meny etc.
Ya ze dalfan dam kar fam \vogu zwety mary drugim List 245 a.
fwetikom oblubill neyffim ftanovytu ftall ny tyga
doperneffil kyr ye chudu willu yn\v kur ye chudo-
bo dej i 1 al tyga fam lubiga ymll kar ye dobru- 40
to deyall tym\v fam ye fovrak will Tyga etc.
Ya fe dalfan dam kyr fym greyffill \vzo to gar-
>) Morda od.
dabo kyr fe more tflo\vik ogarditv ynu omarzity pruty
wogu ynw nega fwetikom Sto fam ye czefthn yn\v
goftu moye tellu ynw moyo wugo dufcho ogardyll Ty etc. 45
Ya ze dalfan dam falfch prefegayem falfch priczy
ch\vdy obluby ynw zchudim yefykom Ty ga
Ya ze dalfan dam vffeymi greychi zkemer ta czlo
wik more greyffity czeff vffe ludy zmyfalyo zweff-
eydo ynw ztwaryo ynw_proffo woga wfygamo- 50
goziga da my on da edn odlog meyga fywota p-
roffo diuiczo malo vffe bofye fvvetike ynu czwe-
ticze da my raczyte proffity naffyga gofpudy da
my on ratfy daty odpuftak vzeych meych greychu
ynw me ratfy naprid predgreychy owarovaty ynw 55
my ratfy po zym fywoty ta veytfchny lebn daty
ynw ye oblublo ze naprid predgrevchichv1) owaro-
uaty kakur fe wodem nay wulle mogl ynw ya
odpufcho vzeym teym kyr fo meny malu voly ve-
liku dyaly zwefeyda voly vztvario to yme da meny 60
tudy nafgofpud odpufty moye greyche proffo vas
yzpouednika na boffyam meyftu etc.
List 245 b.
Hec eft vna giialis cfeffio in II
Ya ze ad pouem chudiczu ynu nega deylam
ynu vfy nega hofarti ynu ze yzpoueym ynu
dal fam dam naffymi gofpudy etc. tigaye meny
ya ze dalfam dam kyr fym to plomil kar fam 5
oblubil kadar fam karft priell kyr fam boga
zatayll Smeymi chudeymi deyli ynw fam ze
volnv wdall ty oblafti tyga chudicza ynu nega
fweticom Sto fam ye czeftu ynwo goftu moye
tellu ynvo2) moyo wugo dufcho ogardyll Tyga etc. 10
ya fe dalfan dam falfch prefegayem falfch pr-
iczy chwdy obluby ynw3) zchudim yefykom Ty ga etc.
ya fe dalfan dam vffeymi greychy zkemer ta czlo-
vik more greyffity czeff vffe ludy zmyfalyo zweff-
eydo ynwo ztwaryo ynno_proffo woga wfyga 15
mogoziga da my on da edn odlog moyga4)„fyw-
ota proffo diuiczo maio y mollo diuico maio vffe bo-
fye etc. poym6) poprauyll Ty ga.
') Sic!
2) Morda ynw ali ynno, nikakor pa ne ynwo kakor je bral Radics.
а) Morda ynvo ali ynno.
4) Morda meyga.
б) Najbrž manjka pogrešno znak kratice, brati se ima po nym.
ya fe dalfam dam kyr fym fwete nedele fvvet-
te fobote veczery druge fwete dny ynvo veczeri 20
neyfam Nykuly taku praffnovall ynvo czatill1)
kakur y \vy ye to popraudy morali dyati Ta
fwety pofft Swete quatri druge poftne dny moyo
pokuro neyffam taku czyftu doperneffil kakur
famga dalfan Ty ga ye 25
ya fe dalfam dam kyr ye wogu defetino me-
yga fywota ynw meyga2) fzyania moye Syui-
nicze nikuly neyfam tak\v Sweyftu dali kakur
wy to popraudy morali dyati Ty ga
ya Je dalfan dam kyr ye moyga otfcze moyo 30
mat moyo gofpofczino meyga farmayftra dwch-
wniga otcza meyga pridigarya neyfm nykuly
taku czaftill ynu ym pokorn will kakur \vy
tiga popraudi dalfan will Ty ga.
Na strani med vrsto 5. in 10. je dostavljeno: ky fym ze od buga hodbyrnill ynno hod niga fapuuedy.
List 246 a.
Kryft ift herftondn.
Nas gofpud ye od fmerti ftwal, od nega
brittke martre / nam ye fe ve fe
liti / onam chocztfche trofti biti kyreon
Za tem sledi 14 latinskih vrst pisanih z jednako rumenkastim črnilom, za katerimi pride še 6 latin. vrst in potem sledeče tri vrste:
Auarus chlafczetn // Gloia jvefelye // Huilis ponifan // Honor czaft // phaifeus pechlewnik 11 Laus chauala j j lex zakon.
Na levi strani med drugo in tretjo vrsto tega odstavka stoji: poftenye.
List 246 b.
myloft yno gnada nafiga gofpody pomocz dewycze roffe matre maie prichod fwetega3) ducha Troft wffech fwetnykow
») Sic!
2) Morda moyga, pa verjetnejše je meyga.
3) Če ni bolje brati fwetiga; črka je bolj podobna e, toda ima piko nad seboj.
obchranyenye fwetega kryffe Ta racz fmenv yno fwamy byti. Czeftyena body krale\va mati te mylofti zywota fladkofti yno naff troft Czeftyena fy my ktebe vpyeme tuge fabne otroczy te ewe my k tebe zdvchvgeme glagogicze yno placzecz te dolynye tech flff Obto ty naffe od\vetnycze ty knam obrny ty myloftywe oczzy yno je(Tyffe fegnanega fadv twega teleffa ty nam prykaffy potom tvyftv 0 czeftyta omyloftywa o fladka maty marya.
15
10
5
II.
Razven vinograškega (gorskega) zakona, kateri je objavljen v „Letopisu Mat. SI." 1888, str. 289—305 poznamo do sedaj še tri prevode tega zakona, kateri so shranjeni v ljublj. deželnem muzeji. Med temi je radi svoje starosti najvažnejši oni, katerega je našel K. Deschmann v neki knjigi nekdanjega dolskega arhiva. Ta je iz 1. 1582. Drugi do sedaj neznani prevod je iz 1. 1683. in najmlajši spada v XVIII. stol. V sledečem hočem objaviti najstarejši prevod. Ta se nahaja v v kožo vezanem kodeksu, kateremu je naslov: „Landgerichts Zehendt vnnd Perkhrechtsordnung diefes Fiirftenthumb Crains". Ves ostali zbornik je pisan nemško in pred sloven. prevodom vinogr. zakona je isti nemški tekst. Sloven. prevod obseza 15 listov, nem. samo devet in sicer seza nem. od lista 31—41 a in sloven. od 41—55. Med sloven. in nemškim tekstom je jeden prazen list. List la našega prevoda ima samo glavo ali naslov, druga stran je pa prazna. Sloven. vinogr. zakon obseza 52 toček, dočim jih šteje nem. jedno manj. Razven tega ima prevod še uvod in za zadnjo točko še jeden odstavek, česar ni najti v nem. tekstu tega zbornika. Prevod je pisan z dovolj razločno latinico in pri vsaki točki je na strani ob robu kratko povedana vsebina dotičnega odstavka v nem. jeziku.
Pravopis. Pri pravopisu opazimo takoj nem. vpliv, čemur se ni čuditi pri onodobnih kulturnih razmerah. Vendar je v našem rokopisu pravopis jako nedosleden, prelagatelj ni imel pri njem nobene teorije in nobenega vzgleda, da bi ga bil posnemal. Bohoričevega pravopisa še ni bilo, koliko je vplivala grafika Truberjeva in njegovih protestantskih sodelavcev na pravopis tega prevoda, to se ne da lahko določiti,
ipak se mi dozdeva verjetno, da se pravopis našega rokopisa ne strinja samo slučajno *v marsičem s Truberjevim. Oglejmo si tedaj najpoprej, kako je pisal naš prelagatelj one glasove, kateri so bili večinoma tuji nemščini, sikavce in nebnike.
Za c našel je v nemščini s in tako piše v veliki večini primerov, jednako s Trub.: flouenzih, gorizi, klizali, fizer 3, prauizo 10, 44, sonza 18, sizer 21, zelu 21, fidanizo 36, mefzij 49 etc. Dvakrat najdemo zh, kar ne bi pričakovali, ker tako zaznamenuje č: nemzhih, delouzhou 52, pomote to najbrž niso, ker najdemo to pisavo tudi v Stapl.
Med s in s ni nobene dosledno izvedene razlike, za oba glasa piše s in f. Pričakovali bi lahko, da je ta dva znaka s in /, katera je našel v latinici in nemški grafiki, porabil v to, da razločuje med s in 2; da tega ni storil, ne bodemo se čudili, če pomislimo, da te razlike tudi v Trub. ni najti, tudi on meša s in z. Za s najdemo tedaj /, s, /s, sh, sch: flauenfki, rimfki, ufakimu, kranfky, gofpud, fuoih 13 etc.; skufi, milosti, suoie 3, obsoditi 11, gospud 14, besednikom 28 etc.; zhafsu, pernefsene, pernefse 3, befsede, prefs 1, befsedami 3, fsille 7 etc.; poshushi 3; schlufsi 15, najbrž je pa tukaj v početku š. Za s ne najdemo samo v našem rokopisu sh, nego tudi drugod, dasi je to redko n. pr. v Stapl. (Raič 51); tudi /s ne pričakujemo, dasi se to nahaja tudi v drugih pisateljih v Skal. tridefseti 5 b, 45 b, shesdefset 46 a, poufsodi 10 a, vefselie 2 a, nebefsom 13 a, 24 b etc. tako tudi v Stapl. (Raič 51) in v nekaterih kajkavskih pisateljih. Sicer moramo reči, da popolne doslednosti ni najti ni v Trub., kateri piše n. pr. tudi meffu C. 29, t. d d. 24, viffoko t. d. d. 13, teleffa t. d. d. 36, 12 a, 13 b etc. niti v Krelji, kjer stoji n. pr. teleffom 18 b. Pisava /s = s ni izvirna posebnost sloven. pisateljev, oni so jo našli v nemščini, kjer je uže v XV. stol. sestavljenka (fs) v sredini besed jako priljubljena. Za z se piše f, s: iefigk, skufi, Spofnamo, fnaine, fuefti, faulechi 2, ifnaide 5 etc.; sakaj 2, isdere 4, sapoueduuatj 14, samudo 26, Sastaue 21.
Soglasnika š in z je izrazil na ta način, da je držeč se nemške grafike dostavil s in a še h. Odstopil je tedaj toliko od nemškega pravopisa, da je pisal mesti ch samo h, kar uže najdemo pri Trub. Najbrž naš pisatelj ni te pisave uvedel samostalno. Razumevno je, da tudi med š in z ni v pisavi razlike. Isto grafično načelo, katero smo našli pri š in i porabil je tudi za č, zato piše za ta glas zh. On je bil tedaj v tem slučaji dosleden in se ni poprijel nem. pravopisa, po katerem bi pričakovali tsh, tfh, toda tudi to najdemo, dasi jako redko.
Č = zh, t/h, tsh in 2: istulmazhan, zhafsu 2, 8, nozhio, ne-uterpezhih, femuzh 2, tezhi 2, mech 3 etc.; ritfhi 4, lefhetsh 26, zes 15, pridezih.
Š=/s, sh, f: poftena, nafha, nafhiga, perfhlu etc.; firsht, she 16; Ckodo 10, če ni pomota.
Ž=/h, shjchjs: defheli tofhiti 2, rofhie 3, defhelfkiga 5, dolfhan 10, fhitu 13 etc.; shupo 15; defelfki, Vrfahou 9; fch nafhim (ž našim); schlufsi 15.
Mehkost se pri l, n (1', n) označuje v mnogih slučajih in sicer skoraj vedno takrat, kadar se je ohranila tudi v govoru, sicer se 1' in ii tako pišeta, kakor se sta govorila v tem narečji t. j. znak mehkosti, v našem rokopisu vedno i, se stavi pred l, n. Mi najdemo tedaj: krailoue, krail, krailoua 28, krai-loufkim in tudi volio 3, uolo; toda lubi, ludi 7, popraulati 9, pela 13, 38, pelati 18, oblubi 23, uolo 19, napreuablene 27, uole 41, dale 51 etc. Jeli se je tudi v izgovoru v teh primerih izgubila vsa mehkost, to se ne da povedati, toda je jako verjetno radi primerov kakor kraji, kajti kjer se tako govori se navadno ne najde 1' nego 1, t. j. srednji 1.
Isto velja o ii: fnaine, peruoleinem, maine 3, objskaine 3, fegaine 7, terkaine 7, rounaine 14, pofnainem 17, sapadeine 19, ymeine 20, kopaine 24, saine (za nje) 27, 44, sgrubainam 2(3 in celo ofnainenimu 9 etc. Na isti način se tudi v nekaterih staropolj. spomenikih stavi y pred soglasnik, katerega omehčuje. V našem tekstu je ipak tudi dosti primerov, v katerih se piše prosto m, dasi ni dvomiti, da se je tudi tukaj tako izgovarjalo kakor v prejšnjih slučajih: kranfky, uablena 5, uablene 27, spofnanem 5, sapadane 13, 25, terganu 16, fpofsnam 20, nan (nanj) 20, 36, fposnane 34, manka 39 etc. Jako redko je, da stoji i za, n: poterieniu. Da bi se bil v tem slučaji ohranil mehki n in da se ni govorilo: potrjejnu, ni verjetno, samo grafika je druga; najbrž je v tem slučaji posneta po starejših sloven. pisateljih. V slučajih kakor niue 16, 17 se mehkost ni dala lahko izraziti Pri nemu 2, 11, negouo 3, 23, negouim 19, goreni, goreniga etc. se n najbrž ni izgovarjal mehko v narečji našega prevoditelja. Pisava jn, in za n, il za 1' je pre-lagatelja celo privedla, da je pisal tudi poite 18 za potje.
Za tj se piše razven jednega slučaja, kjer stoji ry, vedno rt: poterien, poterienu, denarieu 3, sturienu 20, udarien 21 etc.; dinaryeu 14.
Če se piše za k tudi yh, tako to gotovo ni nič domačega in izvirnega, posneto je po nem. pravopisu: iefigk, vofnigk 13, gornigk 25, sagornigk 26, nagk 26 etc., dvakrat tudi c: punctih, Articlnih, kar je vpliv latinske grafike. Po nem. navadi se piše tudi nekolikokrat ch: nemzhich, richtne 27, richteriam, gornich, navadno pa h. Za b stoji dvakrat p: prefs, pref 9; za t tudi dt: grundti 13, grundt 45, 49. Za v se piše u: flouenfki, du-houni, uettio, bukui, praude, praudo, prau 4, uinogradou 8, uinogradih 10, uinu 13.
Med i in j ni razlike v pravopisu, za oba glasova se piše i in j in tudi y. Pravila, kedaj stoji i ali j, ni najti, vendar se opazi, da se j posebno rado piše na konci in sicer za oba glasa; i: defheli, kir, bukui, leti 2, imaio 6, obfedeti 6 etc.; rakj, markj 3, bj 14, gornj 14, drugj 14, prutj 14, profsitj 14, tofhitj 14, sapoueduuatj 14, Vinogradj 15, bodj 16, jnu 16 etc.; lyftum, obyfkaine 3, ryhto 4, yti 5, kyr 6, fyllo 7, ny 14, ymein 20, tystim 20, lystj 27 etc.; j: ueftio, nareiene, imaio 1, Vmei, poboiu 3, sgorai, meie 10, sunai etc.; tulikaj, ufelej 2, sakaj 2, 5, tedaj 13, 15, tadaj 13, sgoraj 17, nasaj 31 ; frayati 7, stayerih; nekolikrat se ne piše j med dvema samoglasnikoma: Andrea, nareati 9, nareat 9, to imaio tudi drugi sloven. teksti.
Nekatere črke podvaja prelagatelj, kar je posneto po nem. pravopisu, sicer je to najti v mnogih starih pisateljih, v Trub., Krelji, Stapl., Skal. etc. skoraj nobeden se v tej stvari ni mogel otresti vpliva nem. grafike. Mi najdemo v našem rokopisu: offen, ftraiffan 3, innu 37, defhelanni 6, filla 7, fyllo 7, fgodilla 7, billu 9, fturilla 10, allj 32, Mattynim 8, pottler 41, efterraihi.
Naš rokopis je v jezikovnem obziru zanimiv in važen uže radi tega, ker je skoraj edini rokopis iz XVI. stol. Knjig imamo res iz druge polovice XVI. stol. lepo število, toda od rokopisov spadajo razven našega še samo pris. kranj. v to stoletje. Ker je ta rokopis precej obširen, imamo priliko primerjati njegov jezik z istodobnim književnim jezikom, in pri tem se bodemo prepričali, da se je književni jezik nekoliko razlikoval od prostega govora uže v drugi polovici XVI. stol. tedaj kmalu po početku sloven. književnosti sploh. Pri tem. primerjanji seveda ne smemo pozabiti različnosti narečij, pa če tudi to vzamemo v poštev, se mi ipak dozdeva, da se jezik v knjigah ni več gibal popolnoma prosto, vsaj jezik našega rokopisa je v marsičem slabo „disciplinovan" nasproti književnemu iste dčbe in nekatere nove oblike so mnogo bolj prodrle, kakor bi to pričakovali sodeč po knjigah iz konca XVI. stol. To razliko vidimo tudi v XVII. stol. med jezikom v rokopisih in v knjigah (prim. Archiv XI, 586). Naš prelagatelj ni bil, kakor se o tem Jahko uverimo, tako temeljito izobražen v slovenščini kakor n. pr. Dalmatin, inače bi tudi on bil ta prevod spisal v književnem jeziku, ipak je tudi pri njem opaziti nekaj vpliva drugega narečja, morda književne dolenjščine.
Glasoslovje.
Stsl. i., -r. odgovarja pravilno rt, ker spada jezik našega rokopisa v oblast jugozapadne slovenščine, tedaj maine 3, manka 39, dan 14, 18, 45, 52, usame 32, vsame 41, ufame 50,
ll*
pomainkfhati tako tudi pri nekaterih naglašenih sufiksih, dasi v takih slučajih slovenščina skoraj izključljivo poluglasnika nadomeščuje z , kajti samo v tem slučaji razumemo, da najdemo razven kateri tudi keteri, koteri, kiteri in kteri n. pr. v Skal. mimo kateri še nekiteri 22 b, ufakiteri 31 a, v Stapl. vsakotera 7, nekotera 13, nekoterim 41 etc. V sufiksih je e = b, t,, kakor je to najti skoraj v vseh onih sloven. narečjih, ki v drugih slučajih nadomeščujejo poluglasnika z a: ueden 26. Ta e, kateri navadno ni imel naglasa, je zgodaj oslabel v nedoločen glas, nekak poluglas, kateri se navadno piše z e in i: prodeiauiz 50, maihina 27, kar najdemo uže v Trub. hlapiz C. 87, mahina C. 46, 115 etc. Od onih besed, katere imajo tudi v južnih narečjih v deblu e, beremo tukaj: mezh 3, stebla 34 in perfhel 9, prifhel 26. Prvi protest, pisatelji sicer pišejo v zadnjem slučaji a n. pr. Trub. C. fhall 14, 26, 30, prifhall 89, Krelj prifhal 96 etc. mimo nafhil 71 b, pa vprašanje je, jeli se je v tem narečji (Trub.) res tako govorilo, ni to samo nasledek kake teorije v grafiki? Samoglasnik se v tem slučaji ni več polno izgovarjal. Razven tedaj 13 beremo tudi tadaj 13, kar bi nikakor ne pričakovali, no ipak piše tudi Krelj tada 16 b, 17 b etc. Če najdemo mimo omenjenih refleksov poluglasnikov še druge, vplival je pri tem sosedni soglasnik, pri vun 3, 5, 11, 16, 20 je vplival v, semkaj spada najbrž tudi: vnkaj 14. Tudi Co ufem 26 prištevam tem primerom ter ne mislim, da bi tukaj o odgovarjal a, ker najdem o = t> (so = s,b) samo pred sledečim v, prim. Trub. t. d. d. Co vtem 18, 28, fo vfemi 28 etc. Krelj fo vfso 24 a, 34 b, fo vfakim 81 b. V ifuprashati 5 ne odgovarja u neposredno i., nego se je pojavil naslanjaje se na uprašati; tako je tudi najbrž pri sapadl vplivala analogija.
Refleks stsl. e se je v slovenščini, kjer ni nobenega preglasa, v XVI. stol. kakor dandanes prav malo spremenil. Zato najdemo: pernefsene, veliko, podloshen 18 etc. Izpad e v periatl 50 ni čisto fonetičen, vplivali so drugi sufiksi, kateri imajo h = e; to velja tudi o: istulmazhan, kjer se je a pojavil po analogiji oblik kakor dolžan etc. Jedenkrat stoji v nikav-nici ne (non) a m. e, tedaj na: na preiel 49 nasproti ne 9, 14, 24, nefnanih 7, ne plazhal 16 etc. kar je najti tudi sedaj v sloven. (gorenjskih) narečjih n. pr. v okolici Predvora (Valjav. 8), v Bohinsk. nar. (Baud. d. C. Otčety 58) in v Skal. na more 6 a, 17 b, nauoshliuost 56 b, narad 75 b etc. V dolenjščini ostane navadno ne (non), a za praep. na se govori ne.
Stsl. a odgovarja vedno e: jefigk, knes, vfeti 1, 4, ufetu 11, suetimu 16, gre 19, fpet 38. Če je v dveh slučajih izginil ta
e = e, ne sme se prezreti, da je to pri suf. — eci>, na katerega je vplival suf. — i.ct, : mefzy 49, mefza.
Raznovrstnejši so v našem spomeniku refl. stsl. 'b, kateremu odgovarja e, ei in i, in sicer najdemo ei navadno v dolgo naglašenih zlogih, toda mnogokrat stoji baš v istem slučaji tudi e. Sodeč po prvih naših pisateljih bi v nenagla-šenem zlogu pričakovali skoraj dosledno i, in rokopis ima res prepouid 13, prepuuid 19, sidezhi 20, fidezh 45 in starifhih 4, 8. Vendar stoji nasprotno tudi i v naglašenem zlogu: iftribitj 47 in morda tudi zilounu, posebno pa v glagolu; nimam: nima 1, 3, 5, 30, nimaio 45, nifso 8, nifo 27. Opozoriti je treba, da je pri tem glagolu najti i tudi v pisateljih, kjer odgovarja naglašenemu t ne i, ampak e in ej n. pr. v Krelji nimaio 21 b, 62 a, Skal. nima 4 a, 42 b, nifso 16 b, 23 a, 46 a, nifsmo 82 a tudi v Stapl. nifem 4, nifi 4, nifo 14, nimaio 13. Za naglašeni e stoji ei in e: leitu 1, 2, 4, 5, leit 45, leifs 34, 42, meiftih 1, meiftu 1, meifti, meifte 10, ueiftnu 5, sapouei-dati 26 in flauenfki, flouenzih, nemzhih, pofuetuane, befsede, befsedo, potrebna, potrebnu 9, fapouedane 2, faulezhi 2, ulekel 12, faulekel 5, pouedati 7, prepouedani 8, imeti 13, mefti 14, 19, mesti 15, letu 17, ueftnu 23, delom 26, rezh 27, dreuie, trebiti 47 etc. Pa tudi za nenaglašeni e najdemo e: Suetlofti, zelu 24, rezheh 27, breguue 47, vrednost 50. Kako hočemo združiti to mnogovrstnost? Meni se dozdeva, da ti refleksi kažejo na gorenj ščino, kajti v tej se govori za naglašeni e ne samo glas stoječ v sredini med i in e in je1, nego tudi i, prim. Baud. d. C. Otčety 105—106. Če pa najdemo za naglašeni e pisavo e in ei, vzrok je temu nenatančna grafika, v kateri se ni mogel e, kateri se nekoliko približuje i, natančno izraziti, zato sedaj e, sedaj ei, morda je pa to tudi vpliv knji ževnega jezika (in pisave). Jednotnega jezika sploh ne naj' demo v našem rokopisu. V noti 33 je izpadel e (nasproti otel 33) najbrž ne čisto fonetičnim potem.
Za stsl. o stoji o, u, a. Nenaglašeni in kratko naglašeni o je skoraj vedno ostal neizpremenjen, kjer ga je nadomestil u, je to vpliv sorodnih oblik: milosti, flouenzih, gofpud 2, 5, gofpudu 7, no (ino) 45 etc. in tudi terdno. Dolgo naglašeni o se je navadno spreobrazil v m in potem je še analogija razširila meje tega pojava: skufi, gofpud 2, 5, gafpud 1, tulikaj 1, gur 1, kuli 3, gdu 3, prepuuid 13, 19, pruti 14, inu 1, 2, 3, 4, 8, innu, meiftu 1, perfhlu, letaku, vfaku, leitu, kokur 9, kakur 20, potuu, vhu 40, breguue 47, meiafhuu 47, kupzuu 50 etc.; pri zapoueduuatj 14 je vplival inf. s svojim u in tudi v imenuuane se u ni čisto fonetično razvil iz o.
Važnejše je nadomeščevanje nenaglašenega o za a, ker v tej meri tega pojava še ne najdemo v istodobnih knjigah,
nego še le v prvi polovici XVII. stol.; toda naš spomenik priča, da je ta prehod bil precej razvit in razširjen uže v drugi polovici XVI. stol.: gafpud 1 bis, flauenfki, dafhezhi 22, dapufhane 51, samauolnu 26, popolnama 13; zadnji primer ne gre popolnoma semkaj, ker so nanj vplivale oblike dat. in instr. dual. s končnico ama, kar imajo uže prvi sloven. pisatelji, in ta ama se je pojavil naslanjaje se na a nom. du. V Hrenu tudi popolnama 21 b in damu 22 a, 104b, 126 b, dama 25b, nazoj 53b. — Nenaglašeni o je tudi izginil: rofhie 3 (ter), pofuetuane; dostaviti je, da se prva beseda v krajši obliki nahaja tudi v drugih slovan. jezikih, bolg. ri.že, ori»že, mruss. ruže, ružo, oruže. Kakor drugod, najdemo tudi tukaj v sestav jenkah pre m. pro: predaye 50, toda prodeianie 50 jezik ni več razločeval prodati vendere od predati tradere, zadnje je izpodrinilo prvo. Telikaj 19 mimo talikaj 34 je najbrž pomota.
Nosniku a odgovarja o: tofhiti 2, tofhnigku 30, potih 9, obsoditi 11, obfodi 14, bodj 16, rok 49.
Stsl. a odgovarja navadno a, vendar najdemo tudi primere, v katerih se je ta samoglasnik spremenil in sicer navadno radi vpliva bližnjega soglasnika, tedaj nekaka asimilacija. Semkaj spadajo: rounati 4, 6, rounane 14, delouzhu 52, kjer je vplival v na nenaglašeni a, mimo: raunati 5, 6, prauizhnih 22, prau 5, 45 — vinogrodu 24 in najbrž tudi odgouoriati 30 sta samo pomoti. V skupini aj je ostal a še nespremenjen, kar je skoraj sploh najti v pisateljih XVI. stol.: primeri asimilacije se nahajajo še le pozneje, in v tem se strinja sloven. nekoliko s češčino, kjer najdemo v XIV. stol. aj še skoraj brezizjemno ohranjen, še le v XV. stol. postajajo primeri z ej obilnejši. in so posebno najti v XVI. in XVII. stol. V našem rokopisu spada semkaj sakaj 2, 5, sekaj 14, sgorai 9, 17, vfai 12, vfaj 13, utaj 22, tedaj 13, fdolaj 29, nefaj 34, 42, tulikaj 34, ukupaj 47, sunai, in celo pred sekundarnim j je a — e: sapadeine 19 mimo šapadane 13, rounaine 14. Sem-tertja piše uže Trub. za nenaglašeni aj tudi ej. toda jako redko. K tem primerom je tudi prištevati delezh 1^, kjer stoji e po analogiji: od dalje, delj, toda: dale 51. Tu najdemo celo nekoliko sledu stari asimilaciji samoglasnika a predstoječemu nebniku, katera je v češč. popolnoma prodrla. Trub. ima precej takih primerov, toda ostalim pisateljem XVI. stol. je ta pojav neznan, in ga je najti samo v nekaterih narečjih, pred vsem v nekaterih dolenjskih, notranjskih in goriških, prim. Archiv XI 420—422. Naš rokopis ima: bref dopufsane 51 in tie 41. V refhalenimu je morda r nekoliko zakrivil, da se je razvil e, vsaj v nekaterih narečjih se to da opaziti (Baud. d. C. Otčety 55), vendar se ne sme zamolčati, da v pisateljih XVI. in XVII. stol,
čitamo v sestavljenkah s praep. raz vedno rez, izjemo najdemo samo v Krelji. Ta prehod olajšala je nenaglašenost a. Kakor Trub. ima tudi vinogr. z. oli 23 mimo ali 2, 3, 6, 22, 23 in celo oku (ako) 47. Še v nekaterih slučajih stoji o m. a, kjer ni mogel vplivati sosedni soglasnik: kokur 9, 18, 26, 45, kokor 4, 29, koker 16, 48, kokou 7, če ni pomota, toku 44 bis mimo taku 16, kakor se tudi sedaj govori v mnogih narečjih in je deloma najti tudi v Trub. n. pr. koker C. 3, 4, 5, 13 etc. A. 17, 19, Ab. 4; so (za) 27 je najbrž pomota. Praepos. na se glasi mnogokrat ne-, ne potih 9, nemeftiti 34, nefaj 34, 42, nesai 37, nefai 42; tudi de m. da 5, 13, 16, 30, 51 beremo, kar je skoraj splošno veljalo v XVI. in XVII. stol, in tudi: sekaj 14.
O samoglasniku i (stsl. i in t,i) je opomniti, da ostane nespremenjen v naglašenih zlogih in večinoma tudi v nena-glašenih: bil 10, fturilla 10, prauiza 11, vofnigk 13, vprizho 14, bilu 5, kuli 3, tudi 3, 6, 15, 16, pernefti 5, doli 10, sagornik 16. Iz nenaglašenega in kratko naglašenega i se je razvil v tej dobi v tem narečji nedoločen glas (poluglasnik), za katerega se piše navadno e. Za to oslabljenje imamo v našem spomeniku dovolj primerov, in v tem obziru so mi za zgodovino tega samoglasnika važni, ker v tiskanih virih iste dobe še skoraj popolnoma ni najti tega pojava, in vidimo tedaj v tem slučaji, kako se je uže takrat razločeval književni jezik od prostega govora. Da ne najdemo v nekaterih slučajih e m. i, kjer bi ga v našem spomeniku lahko pričakovali, temu je morda vzrok to, da se je ta pojav v tem narečji še le počel ali pa, kar je verjetneje, da je na prelagatelja vplival književni jezik. Tu beremo: be (de be) 5, mimo: bi 3, 5, 7, 10, 16, bite (inf.), fodrate (inf.) 19, sapouedatte (inf.) 19, loc. sgl. per poene 9, per meifte (zu stundt) 10, sapadaine 26, praude 29, po lete 31, fposnane 34, dat. sgl. k praude 14. Da v teh slučajih ni e starejši refleks stsl. -b, vidimo tudi iz sledečih primerov n. pl. vrtine 27, instr. pl. purgarie 6; pred -h> v part. pf. act. II: prelomel 10, porozhel 49, v podstopl 41 je celo i popolnoma izginil, kakor tudi v: dneu 16. Uže na drugem mestu (Archiv XI, 587) sem omenil, da se je samoglasnik pred tem It. uže zgodaj oslabil v nejasen glas, to nam ne priča samo pisava Stapl. (rekol, fhlifhol etc.), nego najdemo uže v Trub. C. v tem slučaji e: fodell X, grefhell 2, ftopell 15, premenell 52, poterdell 105, prelomell 148 in tudi Skal. piše: reserdel 5 a, perprauel 58 b, sastopel 62 a, postauel 67 a, 73 a, profsel 88 a, odres^el 113 b etc. Da bi bile te oblike nastale po analogiji glagolov I. vrste: ni verjetno. Ostale primere e = i najdemo v drugih pisateljih v večem številu še le v sredini XVII. stol, mnogo jih je v Stapl. (Raic 57) in v Skal. n. pr. drugezh 63 a, be bila 256 a, demm 287 a, serdet 321 b.
Semkaj gre prištevati tudi je m. nenaglašenega ali kratko naglašenega i, česar v drugih virih iz te dobe še ni najti: Jemeti 29 mimo iskati 19, imena. V teh slučajih se je kratkemu i v podporo dodal j, kakor to najdemo tudi v drugih slovan. jezikih in potem je ji oslabel v jb, prim. češ. jehla; nekoliko podobno našemu pojavu je tudi j m. i v češ. jdu, jmu in v starorušč. se je v nekaterih slučajih tudi je razvil iz j n. pr. nom. mase. tvoe, ijudčjeskb (Archiv VII, 57 — 59).
Skupina trit se je uže skrčila v trt (piše se tert), največ primerov je pri praep. pri in njenih sestavljenkah, kar najdemo uže v naših najstarejših pisateljih: pernefsene, perfhlu 1, 4, pernefse 3, pernefsel 3, pernefti 5, perfhel 9, dopernefse 24, per 4, 9, 10, 11, 19, 26 etc. mimo prifhli 8, prifhlu 16, 18, prifhel 26, kar se gotovo ni govorilo v narečji našega prevo-ditelja. Na isti način imamo tudi: noter 7, 36, 45 mimo: notri 5 in oslabljenega: notre 19; v Skal. najdemo celo: terie (trije) 422 a. Odpadel je i v no (ino) 45 toda ne čisto glasoslovnim potem.
Za r se piše skoraj izključljivo er, ipak je dvomiti, da bi se bil pred r govoril e, saj najdemo jedenkrat tudi r: hrbtam 20 — obernene 1, bersh 2, terpeti 2, derfhati 3, derfhi 26, 41, derfhal 3, terkaine 7, Tmerdezho 15, terganu 16, smertio 22, peruiga 28, pouernitj 34, perst 38 bis etc. jedenkrat or: poruo 24, če ni pomota, sicer se govori danes v nekaterih krajih in gotovih slučajih °r; v°rh, v°rt. Celo iz re se je spre-obrazilo r=er: deruu (drevo) 33. Tega ne najdemo samo v današnjih narečjih n. pr. tbrbuha, sbrdica (Baud. d. C. Otčety 67, Miklos. I2 306), nego tudi v Hrenu, sherbe 3 b, 4 a, sherbeti 3 b. V pisateljih iz XVI. in prve polovice XVII. stol. najdemo za r ne samo er (er), nego tudi ar, ar. Dalo bi se misliti posebno pri poznejših pisateljih, da je tukaj mešanica dveh narečij ali je pa hr večinoma vzet iz čakavskega izvirnika, in poznejši pisatelji kakor n. pr. Hren, kateri so bili od svojih prednikov močno odvisni v pisavi, so jih v tem posnemali, tako da je ar — toda ne v vseh slučajih — morda eleganca književnega jezika. K zadnjemu nagibljem se radi tega, ker najdem v vseh rokopisih iz XVI. in XVII. stol. skoraj samo er, a kjer stoji ar, so to večinoma primeri, ki so navadni v cerkvenih knjigah n. pr. karst, karvav. Seveda se ne sme prezreti, da to velja samo za ona narečja, katera imajo v sedanjosti cr, r, ne pa za ona (n. pr. beneško, rezijansko), kjer se govori ar, ar.
Iz l seje razvil ol: famolzhal 7, dolfhai], 1'), 18, dolfhnu 11, popolnoma 27, dolgu 19, dolguu 22, dolg 41 in istulmazhan 1; l od ol je izginil v: sonza 18, ker se ne da lahko izgovarjati skupina In v zlogu s o ln. Če najdemo v Krelji solnce, je to vpliv hrv.; on je našel v svojih hrv. (čak.) virih slnce in
ker je zapazil, da v takih slučajih odgovarja vsakemu hrv. I v sloven. ol, pisal je tudi solnce. Zveneči l (1) je v četirih primerih: vrtine 27, vrtina 27, vrti 27, artikl 29.
Prilikovanja (asimilacije) samogl. ni najti, prodrla je analogija onih oblik, katere imajo pred samoglasnikom trd samoglasnik, tedaj: krailoue, krailoua 28, krailoufkim. Krčenje (kontrakcijo) samogl. najdemo v treh slučajih: noti 32, 50, nozhe 44; v Trub. t. d. d. čitamo še: ne hozhe 20, 22, 12 b.
Soglasniki. Kar se tičer, l, n, omeniti je samo: flobodnim.
Pri t, d je opomniti, da je v skupini dl ostal in izpadel d: fapadl 19, 24, fapadel 14 in sapal 13, 32, 38, 40, 41, 42, 43, 49. Naš spomenik ima potle 16 toda najdemo za mehek t uže k: treke 24, trekemu 25, za kar imamo tudi drugod primere iz XVII. stol. (Archiv XI, 588), dalje beremo ponuien (part.) 50 in ne ponuden.
G o 11 n i k i se nekolikokrat mehčajo v sikavce, pa treba je tukaj razločevati med starimi primeri in onimi, kateri so se pojavili še le vsled analogije: drufiga 13, 37, dru-fsiga 49, drufimu 38, ufaziga 48 in celo v loc. sgl. na blafi (an Gut.) 36, toda drugimu 40, 42, vfakimu 48, drugi (loc. sgl. fem.) 49 in seveda tudi defhelfkiga 5. Kakor v vseh virih iz XVI. stol. razven Krelja samo nom. pl. gorniki 29.
Pri n e b n i k i h je važna skupina šč, za katero ima naš tekst šč in š; da oboje ni lastno istemu narečju, to je razvidno, jedno je poteklo iz književnega jezika (dolenjščine) ali pa iz izvirnika: podobfzhino 5, 6, dopufzhena 13, gorszhina 16, gorfhino 6, 16, gorfhine 13, 17, gorfsino 18, gorfhino 23, gor-shini 20, gorfhini 26, 31, gofpofhine 12, 49, perpufhenu 30, dapufsane 51, dopufhainu 51, erbshinu 49, vofhiti 44. — Na-preie 4, 45, maienike 39 spomina nas na podoben pojav v staroruščini.
Priliko vanje soglasn. najdemo v nekaterih slučajih, posebno pri praep. k%, kakor se to nahaja tudi v sedanjih narečjih: h timu iftimu 1, h timu 9, 26, h ti 14, h prihod-nimu 16, h praude 29, 44 (prim. Trub. h timu C. 71), toda: k enimu 2, k fagorfki 3, k uinogradam 8 etc., tudi fhnim 50, kar je danes navadno, uže Trub. piše: fhnimi C. 54, fhnegaC. 31. Tako najdemo tudi: flatkiga 15 in celo: gdu 3, 14, 19, 27, dalj: štiri 27, gofpofkiga, toda: vinogradfkim 26.
Najnavadnejši je izpad d pri števniku eden in sicer je tukaj d najpoprej izpadel v skupini dn n. pr. ednega. edna in od teh sklonov je oblika brez d prodrla tudi v one, kjer se d in n nista dotikala: ena 6, eniga 3, 13, 14, 27, enimu 5, 23, enim 11, 24, en 1, 2, 4, 11, 27 in eden 3, 37, 41; isto velja o zaimku ob eden: obenu 1 in obeden 51. Soglasnik h je izginil pri glagolu hoteti: otel 33, ozhe 50, ozhmo p. To
najdemo tudi v Krelji n. pr. Ste 11 a, 31 a, 52 a, ozho 11 b, 12 b, ozhmo 22 a, 40 b, v Skal. ozhesh 5 a, otel 6 a, otia 252 b, v Stapl. ozhe 64, ozho 66, oshte 3 in drugod.
Za soglasnikom b izpadel je v: obarouati 10, kakor piše tudi Trub. obari C. 107, obarye 105 in tudi obeffeli Jfc. d. d. 32, Krelj: obarovati 48 b, obaruie 58 a, obari 77 b, obeffelili 56 b, Hren: obari 7 a. Glede skupine Iv še danes ni jedinosti v jeziku, v nekaterih slučajih se je ohranil v, v drugih je pa izpadel, o kakem glasoslovnem zakonu ne morem tukaj govoriti, to je samo neki nagon: obezati, obesiti, oviti, obvarovati. Nekoli-kokrat manjka tudi pri pron. poss. svoj soglasnik v: foiga 12, foio 16, pri tem je najbrž vplival pron. moj. Tujga, sujga, etc. je posebnost Trub. narečja, pa ipak najdemo te oblike tudi v gorenjskih pisateljih, Skal. toiga 21 a, 2!) b etc. v Stapl. najdem samo: tuga 15 (če ni pogreška), v vseh ostalih primerih se je ohranil v, Basar tuiga 4; te oblike ima tudi Megis. dat. toimu 95, loc. tojem 1-17, instr. tojem 86. Danes so te oblike močno razširjene po sloven. narečjih, ne pozna jih samo do-lenjščina, govore se tudi v gorenjskih narečjih: toj, soj, v narečji predvorskem (Valjav. 13), toje, sojoe, sojga, soje, soji.h etc. v bohin. govoru (Baud. d. C. 100), pozna jih goriško-kraško (Štrek. 89) in beneško (Klodič 13) narečje, v iztočnih krajih štajerskih ohranile so se stare oblike, kakor tudi v rožan. narečji (prim. Cvetje II, 9). Kakor sploh v slovenščini (razven nekaterih iztočnih nar.) se je skupina to olajšala v t v slučajih: fturiti 2, zhetertu 17. Dalje je izginil d v skupini zd: vsigne 38, prim. Skal. usignit 11 b, vsignit 22 b, Stapl. vsignel, vsigniti, vsignili in vsdigne; tako se danes govori vsaj v gorenjskih nar. (Valj. Baud. d. C. 108), v rožansk. narečji (Kres I, 464) in zapadnoštajerskih, najbrž pa še drugod.
Oblikoslovje.
Nominalna dekl. t>/o-, u-, i-, konson. debel.
O gen. sgl. je opomniti, da najdemo razven navadne končnice a dopufzhena 12, laefsa 16, 17, rihtaria 19, padza 18, mefza, vinograda 15, imena 40 — konsonant. debla so v slovenščini uže zgodaj prešla v sklanjo 'i>/o-deb. — tudi u od u-deb. in sicer pri enosložnicah z naglasom n: ftanu, lystu (prim. Archiv XI, 412—120). Jedenkrat najdemo v tem sklonu tudi asim. dopufsane 51, kar je iz te dobe najti v Trub. (Archiv XI, 420—421), v sedanjem jeziku pa v nekaterih goriških in dolenjskih narečjih. Ostanek stare mase. i-dekl. je: gospudi 49, 51 jnimo uže bolj navadnega: gospuda 12, 21, 27, 28. Oblika konson. sklanje je: dne 29,
V dat. je končnica u: zhafsu 2, meiafhu 50, ozhetu 12, vinogradu, poboiu, terganu 16, prafhanu 28 in celo: gofpudu mimo starega gofpud« 10, 13, 14, 15, 17, 18, 23, 31.
L o c. sgl. ima tri končnice, i, e, u, zadnja vzeta je od u-deb. Nekoliko dvomljivo je, da bi se bil v loc. na e\ meifte 10, sapadaine 26, sapadane 4 8, po lete 31, fposnane 34, Dunaie ohranil stari refleks končnice !;, najbrž je e oslabel še le iz nenaglašenega i. Opaziti se da, da v našem tekstu pri neutr. znatno prevaguje končnica i: leti 2, 26, mefti 9, 15, 19, meifti, imeni 20, blati 36, sposnani 46, 47, (semkaj se lahko prištevajo loc. na -e) in samo jedenkrat u: poterieniu. Res je sicer, da najdemo to končnico tudi pri mase.: pufti 8, vinogradi 23, grunti 54, mefzj 49 nasproti: potu 3 (ter), zhafsu 8, rozhinu 20, vinogradu 23, vendar bi se ne upal trditi, da je to popolnoma slučajno, ker najdemo to pri vseh pisateljih XVII. stol. in sicer navadno pri konson. deblih potem pa tudi pri neutr. (prim. Archiv XI, 538—539). Jeden primer imamo celo za stari prehod goltnika v sikavec pred končnico i tega sklona, kar je bilo v XVI. stol. uže silno redko v kranjskih narečjih: blafi 36.
Jako zanimiv je naš spomenik glede instr. sgl. V vseh tiskih iz XVI. stol. nahajamo v tem sklonu samo organično končnico om (em), nikjer am (iz Trub. in Dalmat. mi je znan samo jeden primer Archiv XI, 552), katera končnica se pojavi šele v XVII. stol., v vinogr. z. pa kar na jedenkrat najdemo mnogo instr. na -am, skoraj nič manj od organičnih oblik. Kako si naj pojasnimo ta dualizem v jeziku istodobnih tekstov, je-li to samo dialektičen razloček ? Jaz mislim, da se ne da lahko dvomiti o tem, da je naš spomenik v tem slučaji pravo zrcalo narodnega govora iste dobe, v tiskih je pa vladal uže takrat neki konservatizem, pisalo se je v gotovih slučajih uže drugače, kakor se je govorilo, s kratka književni jezik, katerega vidimo v naših knjigah iz druge polovice XVI. stol. ni več čisti narodni jezik iste dobe, ima uže nekaj starejših oblik, katere so sicer v istem času najbrž še bile v rabi, toda ne izključljivo. Tu beremo: firftam 1, dena-riam 11, fiuotam 14, moshtam 16, hrbtam 20, pifmam, ter-gainam 31, grubainam 2G nasproti figlom, uinom 16, delom 26, besednikom 28, kupom 50, peruoleinem, fpofnainem 17, pod-sigainem. Vidi se tudi, da pri samostalnikih na -je (stsl. bje) in pri onih, kateri so tvorjeni po njih analogiji, prevagujejo zgodovinske oblike na -em, kakor je to pri vseh pisateljih XVI. in v početku XVII. stol. (Archiv XI, 557-560). Končnica um (==om), katera je uže v XVI. stol. jako redka, nahaja se dvakrat: lyftum, prilifhkum 15 (Arcbiv XI, 556).
V n o m. p 1. je mimo navadne končnice i, pred katero se ne spreminjajo goltniki (gorniki 29, sagornikj, samo otrozi 45)
dvakrat od i-deb. izposojena končnica -je in: sicer poite 8 (patbje) in vinogradarye 51, jedenkrat uvi (=6vi) spreobraženo iz starejšega ove: plotuui 10. Pri neutr. je še zgodovinska končnica: bolfhi vina 51.
Gen. pl. nima več stare zgodovinske oblike, nego samo končnico ov (u-deb.) in tudi razlika med mehkimi in trdimi debli je skoraj popolnoma izginila; za ov je v mnogih slučajih uw (uv) in celo u- uv se ni govorilo, nego je samo kombi-novana oblika, prelagatelj je našel v vseh virih in tekstih končnico ov, govoril je pa uže u, tedaj je hotel ob jednem zadostiti govoru in prejšnji pisavi: ftanou, shlahtnikou, sagor-nikou 1, 17, potuu (i-deb.), dolguu 22, denariu 25, meiafhuu 47, kupzuu 50, toda denarieu 3, 7, 8, 10, 11, 19, 21, jedenkrat ludi 7, ostanek i-dekl.
Kar je bilo povedano o instr. sgl., to velja tudi o dat. pl. V spomenikih iz XVI. stol. ni v tem sklonu pri mase. najti oblik na am (razven peryatelam v priseg, kranj. 2), v Trub., Krelji, Dalmat., Bohor. je samo končnica om, in am imajo jedino neutra; naš tekst hodi tudi tukaj svojo pot in piše am tudi pri mase.: uinogradam 8, fagornikam 9, sagornikam 26, defetnikam 51, gofpudam, rihtariam, lonzhaubtmonam, pur-geriam in knefom, vizdomom, valputom, purgermaiftrom, suet-nikom, oblaftnikom, verbefhariem, flegeriem, rihteriem. Jaz si tudi v tem slučaji ne morem razlike med tiski in rokopisi drugače pojasniti kakor pri instr. Še bolj jasno bode to, če pomislimo, da v Hrenu najdemo pri mase. samo jedenkrat -am, v rokopisih Skal. in Stapl. so pa uže nove oblike v večini, v rokopisnem vinograd, z. iz sredine XVII. stol. celo samo am, toda v knjigah, v Kast. in J. Bapt., kjer bi tedaj smeli pričakovati skoraj uže izključljivo oblike na am tudi pri mase. (sodeč po omenjenih rokopisih), so pa še stare oblike v veliki večini. Samo dialektična ne more biti ta razlika. Jedenkrat najdemo tudi -um: praelatum.
Pri acc. pl. je omeniti: lystj 27, podobne oblike imajo znane enozložnice v vseh starejših pisateljih (prim. „Ljublj. Zvon" VII, 565-566). Danes poznajo to obliko — in sicer je naglas navadno na končnici, no ne vedno in povsod — beneško narečje v okolici Sv. Petra (Klodič 9), nekatera goriška in več gorenjskih narečij, prekmurščina in med koroškimi narečji junsko: voli, wasi (lasi) etc. Jedenkrat ima rokopis — ove: breguue 47; to končnico poznajo tudi Trub., Krelj, Dalmat. etc.
Ker je v instr. sgl. in dat. pl. uže tako močno prodrla nova končnica am, pričakovali bi nekaj jednakega tudi v loc. pl. vsaj pri neutr., toda v tem sklonu nahaja se samo končnica ih, nikoli ah: nemzhich, flouenzih, shuabih, potih 9,
uinogradih 10, letih 17 (bis), meiftih 1. Opomniti je, da nekatera gorenjska narečja v tem sklonu res nimajo nove končnice ah, nego eh, bh, kar se je razvilo iz starejšega ih. V slučaji: dneh 2, 43 se je ohranil spomin na staro sklanjo; grunteh je najbrž oslabljeno iz nenaglašenega ih.
V instr. pl. se je, kakor še dandanes, ohranila končnica i: fagorniki, defhelani 6, vrrhahi 11, vinogradi 47 in purgarie (iz purgarji) 6, samo jedenkrat: denarmi 16.
a - d e b 1 a.
V tej sklanji ni bilo mnogo prilike za nove tvorbe; ta je bila preveč karakteristična in se je preveč ločila od vseh ostalih, posebno pa femin. i-deb., kajti le na to se da v prvi vrsti misliti, da bi bila vplivala. Zato je pri tej sklanji najmanj premen. V g e n. sgl. beremo: tergatui (u-deb.) 51 mimo: praude 11, defhele 11. Dat. sgl. ima razven zgodov. končnice i: praudi 3, 30 tudi e: praude 14, 29, 54 najbrž oslabljeno iz starejšega i='k Acc. sgl. ima historično obliko na o: praudo 1, 25, gorfhino 6, fyllo 7, [kodo 10, pofodo 15 etc. vendar enkrat tudi a: poena, če ni tukaj vpliv latinščine. Ta končnica dela, kakor sem uže omenil („Letopis" 1887, 273) razlagi nekoliko težave. Če bi jo našli samo pri infin., dala bi se razložiti na isti način kakor v rusk. narečjih, kjer jo najdemo uže v XIII. stol. (Sobolev. Lekc. 141), toda ne nahaja se samo v tej zvezi in je v starejših sloven. tekstih sploh jako redka, pred sredino XVII. stol. je skoraj ni najti. Razvil se je ta a v acc. iz nenaglašenega o, kajti nahajamo danes to končnico v onih narečjih, kjer se je nenaglašeni o spremenil v a n. pr. v goriškem narečji okoli Davč, v notranjščini okoli Lašič (ob Krki), Zatičine, Št. Vida, v okolici Podkogla in v nekaterih gorenjskih narečjih n. pr. v okolici Trate, Škofje Loke, večina gorenjskih narečij pa ima zgodovinski o. S tem se strinja tudi to, da je prehod nenaglašenega o v a v XVII. stol. še jako redko najti, zato tudi ni skoraj acc. sgl. na -a. Loc. sgl. je imel isto usodo kakor dat., zato beremo mimo: marki, bra-banti, defheli 1, gori 9, praudi 11, 14, gorshini 50 tudi poene 9, praude 28, gorfhine 31, gospofhine 49, skrčene oblike: hifpany, kar je sploh najti pri besedah na -ija. Acc. du. se je še ohranil: due markj 3, due marky 24.
Pronom. sklanja.
Pronom. sklanja se le malo razločuje od sklanje istodobnih spomenikov, povsod zapazimo vpliv sestavljene sklanje. V gen. sgl. beremo samo dvakrat starejšo obliko: tega 16 in v
zadnjem odstavku, drugače: tiga 3, 5, 12, 19 po sest. sklanji; tako tudi: iftiga 12, 15, 44, vfakiga 9 in ufaziga 48, usiga 22, obeniga 5, 22 pa kakouishnega. V dveh slučajih se je er (j) razvil iz ar: od koger 7, zhiger 35 (prim. Škrab. Cvetje VIII, 9) kakor piše tudi Trub. koger C. 96, nekoger C. 96, 113 mimo kogar t. d. d. 15 a, nikogar t. d. d. 4 a, 22 a, tudi Hren ima nikoger 37 a mimo kogar 64 b in Stapl. nikoger 16, 53, kogerkoli 50. V dat. sgl. timu 1, 9, 10, 13, 31, 35, iftimu I, ufakimu, vfakknu 48, obenimu 30, nemu 2, 44, komu; suomu 23 je pogreška. Omeniti se morajo tukaj oblike: suimu 12, 17, suoimu 15, 17, kakor tudi gen. foiga 12, suoiga, pri katerih je vplival nom. sgl. tvoj, svoj; svojega, svojemu v XVI. in XVII. stol. (razven dveh, treh primerov) ni najti. Komer 36 se je na isti način razvilo iz komwr, kakor koger; to obliko ima uže Trub. nikomer C. 91, 129, 155, 238, A. komer 21, t. d. d. nikomer 23, 36, 14 b, 21 a. Krelj piše nikomer 74 a in nikomar 71 a, Hren nikomer 24 b, 25 b, 26 b, 40 a, Stapl. nikomer 8, 16, 42. Je-denkrat oblika loc. instr. mesti dat.: ima tim gornimu 8. Dat. fem. je: ti 14. Te oblike ni lahko razložiti iz: tej (analogija mehkih debel, n. pr. jej). Če pomislimo, da se celi sgl. fem. pronom. (in sest.) sklanje v slovenščini popolnoma strinja z. nom. skl. a-dekl, ne bode se dozdevalo neverjetno misliti v tem slučaji, da se je ti spreobrazilo iz starejšega tej po analogiji a deb Da je bila nekaka vzajemnost med pron. (sest.) sklanjo in a-deb, kaže nam jasno poljščina, samo je tam obratno vplivala pron. (sest.) sklanja na a-deb. Gen. in dat. na ej sta se v poljščini uže zgodaj pojavila in sicer uže v najstarejših spomenikih (Kalina, Histor. jez. pol. 151, 154—156, 162—163). Vplivala je pa v sloven. močno tudi sestavlj. sklanja, kjer se je i lahko razvil iz ej. Prvi pisatelji pišejo (v dat. in loc.) obe obliki, Trub. C. ti JX, XI, XII, 11, 21, 25 in tei 6, 25, 43, 50 etc. A. tei 19, ti 9, t. d. d. tei 16, 18, 27 etc, Krelj ima tei IV b, 10 b, 27 b etc. Hren ti 4 a, tej 98 a, letej 26 b, te 23 a, Skal. ti 4 a, 13 b, 19 b, 60 b, 84 b in te 8 a,
Loc. sgl. se je pomešal z instr, kar je najti tudi v srbohrv., malo- in belorušč. in poljšč. („Ljub. Zvon" VIII, 121-122), zato ima naš rokopis v tem'sklonu tim 39, mimo starejšega: tem 44, istim 44, nim 22, 44, fuoim 9, 14, 44 etc. V instr. sgl. je najti spet obliko loc. sgl. tem 3, 50, 51 mimo letim, tystim 20 in morda tudi vfem 26; nim, fuoim 14. — Isti vpliv sestavlj. sklanje je opaziti v pl. Gen. pl. leteh in ufeh 50 mimo tih 17, iftih; nih 27; dat. pl. ufem, vfem, letem 2, pa tim 9, 26, 45, iftim 45; nim 26; loc. pl. teh 5, vfeh 52, toda tih 1, 44, nih. Instr. pl. timi 47, foymi 1..
Sestavljena sklanja.
Sestavlj. sklanja se je od XV. stol. do danes jako malo spremenila in je pri vseh pisateljih XVI. stol. skoraj čisto jednaka. Tudi naš spomenik ne dela nobene izjeme. V gen. sgl. ima iga: Suetiga, rimfkiga, goreniga, doleniga, nouiga, defhelfkiga etc. drufiga 14. V dat. imu: refhalenimu 3, gor-nimu 7, 8. 10, 13, 17, drugimu 10, 23 etc. Dat. loc. fem. ima končnico i: fagorfki 3, Trub. rabi skoraj izključljivo v tem sklonu končnico i: C. bo[Ty 2, 4, zhlovefhki II, celi 6, drugi 19 etc. ipak bofhyei 59, t. d. d. dolgi II, slouenski II, laftni 79 a, vezhni 259 b etc. Stapl. drugi 8, 57, trety 12, deueti 12 etc. — tedaj je nova oblika zgodaj izpodrinila zgodovinsko. V acc. sgl. je dvakrat končnica a: more . . . fagornike vfeti inu Sagorfka praudo obfedeti 1, sa negoua uolo 19 in poredno 4, fmerdezho 15. Loc. sgl. se ne razločuje od inst., vendar je končnica im v obeh sklonih najbrž različnega izvira: imeni-uanim 8, defhelfkim 20; loc. fem. na i: kranfky, goreni, doleni, flouenfki, Ihtayerfki 1, drugi 49. In str. je ohranil končnico im: gnaclliuim, zhiftim 16, dobrim IG, drugim 26, potrebnim ^6, praudnim 28 etc.
V no m. pl. je pri neutr. končnica e vzeta iz fem., pri nomin. sklanji se je pa še ohranila stara končnica: bolfhi vin« . . . mogo prodane biti 51. To se strinja popolnoma z jezikom protest, pisateljev XVI. stol., tudi v njih skoraj ni nom. acc. pl. nom. i>/o-deb. na e, v celem t. p. d. je samo jeden primer, pri sestavlj. skl. je pa uže več primerov n pr. Trub. t. p. d. vfe hudizheva deli« III 9, t. d. d. bode t« vafh« mertuashka teleffa shiue fturil 13 a, Hren: vse drivefsa 5 b, te zhudeffa 42, 90 b, lete deli« 15 a. Zanimiva je končnica i pri kompar. neutr. bolfhi vin'/ 51. — Ostali skloni pl. imajo stare oblike ih, im, imi n. pr.'gen. gornih 4, ftariChih 1, 4, drugih 1, 20 etc. dat. flobodnim, defhelfkim etc. loc. vinfkih 52 etc. instr. dobrimi 11, guifhniini 11.
Ostanek nom. skl. pri adj. je: is nou.
Glagol.
Pri glagolu je omeniti v prvi vrsti infin. Naš spomenik sicer v večini slučajev razločuje inf. od sup., pa vendar najdemo tudi inf. s krajšo obliko (brez i) in to navadno tam, kjer je jeden inf. odvisen od druzega. Potem ima jeden inf. krajšo obliko: nima puftit vun jti 5, kateri bi se noti puftiti rubit 33, ima nareat inu popraulat vkafanu biti 9, kateri bi s-e noti puftiti rubit 33, taku se more . . . podftopit ga noter vlezhi inu tergati 17, toda tudi: ima spofnati puftiti 44, ima...
pustiti sposnati 26, prim. Krelj, neifo čteli od Joannefa fe puftit karftiti 29 a. V ostalih slučajih ima inf. še svoj i: imaio . . . obernene biti 1, more vfeti 1, ima diati 3, ima ftraiffan biti 3, ima . . . vfeti 4, more pernefti 5, ima sapafti 8 etc. Povedal sem uže prej (Letopis 1887, 269), da odpad inf. i ni fonetičen proces, da je tukaj vplival sup.: razloček med infin. in sup. je izginil, to mešanje inf. in sup. se je počelo v sloven. vsaj uže v XV. stol. (Archiv XI, 588). To najdemo tudi v rušč., kjer je razloček med sup. in infin. počel giniti uže v najstarejši dobi (Sobol. Lee. 117, 181), isto je bilo v poljšč. (Kalina Hist. 342—358). Novejših po analogiji praes. tvorjenih inf. na -eti ni, tedaj lezhi 2, tezhi 2, II, dafhezhi 22, vlezhi 17, kakor je to sploh navada v XVI. in XVII. stol. n. pr. Trub. A. ifrezhi 4, rezhi 25, Krelj rezhi III a, 13 a, 27 b etc.
V praes. je najti krajše in starejše oblike pri glagolih III 2 in IV in sicer pri glagolih, kateri jih morejo še danes imeti: sture 20, toda derschyo 2, fhlufhio 6, poftauio 51, celo: mogo 51. Da se piše: gre (3. sgl.) 19, ne bodemo se čudili, tudi 3. sgl. raste, kar je zanimivo radi tega, ker se je uže v XVI. stol. govorilo rasem, raseš etc., tako piše Krelj: rafite mimo srafteio, Trub. t. d. d. raftite 65 b, Hren ima: rafteo 121 a, Skal. pa rastio 97 a, rase 326 a, Stapl. fraste 11, tako tudi Kast. N. Z. rafte 19, sralte 23. Od glagola bad — beremo samo daljše oblike: bode (3. sgl.) 5, 13, 19, 23 in bodeio 51.
Par t. praes. ima skoraj izljučljivo organične oblike, oblik kakor gredeoč, hvasteoč ni tukaj najti, in to se ne sme prezreti, če hočemo prav soditi o teh oblikah v Trub. posebno pa v Krelji in drugih, tedaj lefhezh 45, 49, lefhetsh 26, fidezh 45, sidezhi 20, uedezhe (v pomenu wissentlich) 7, 44, stojezho 16, samo jedna „izjema": pridezhih, kjer je nastopil e po vplivu praes. in onih partic. kjer je e historično opravičen. V part. praet. II se je pri glagolih I. vrste večinoma uže pojavil e pred l : pernefsel 3, faulekel 5, ulekel 12, mogel 13 pa tudi mogl, kar pa v našem slučaji gotovo ni starejše od prve oblike, padel 24, fapadel 7, 14 in sapadl 19, 24 in celo sapal 13, 32, 38, 40, 41. Nenaglašeni: e je izpadel v noti 33, 50 mimo otel 33, i je izginil v podstopl 41. Od oblik part. praet. pass. so zanimive fhiuenu (gelebt werden) in ponuien 50 (bis), v žadnjem slučaji bi lahko pričakovali d n. pr. Trub. t. d. d. 96 obuden.
Slednjič naj se omeni, da se „more" rabi v pomenu posse: more if drugih gur . . . vfeti mag er aus anderen Pergen nehmen 1, vfai se nemu gnada sturiti more doch mag ihm Gnad gethan werden 12, koker ga hitru more 15 etc.
Comparat. in superlat. sta tvor j ena pravilno: sta-rifhih 1, 4, 8, fhihrifhi 29, mirnefhi 29 in celo tem berfhe
(dest ehe) 51. V superl. se rabi nar: nar dale. Trub. ima ner n. pr. t.'d. d. ner te nuznifhe 10, ner faftopnishe 13, 14, ner obilnefhe 14, ner shirshe 13, ner potrebnisha 18, ner poprei 23, ner bulshiga 25, ner vezh 34 etc. tako tudi Hren: ner manfhi 20 b, ner vekfhi 34 a, 44 a, ner globokeffe 32 etc. Skal. piše nar: nar uezhi 2 b, nar huishi 2 b, nar uikshi 3 b, 4 a, nar globshi 3 b, nar zhistishi 21 a, nar tershimu 88 b etc. Stapl. nar manshe 11, nar tu uegshi 11, nar ta perua 48, ner ta mani 74 etc. Kast. N. Z. nar veki ha 2, 9, narfrezhnifhe 3, nar-shlahtnifha 10, narmanfhimu 25. narmanie 29, nardle 412 etc. Schonl. ima spet ner: ner manfhe 58, ner vekfhe 58 etc. jedini Krelj rabi nuj: nai vifhim II b, nai fvitefhi II a, nai tamnefhi III a, nai sdravifhi 11 b, nai gurie 19 b etc. najbrž je to pri Krelji tuji vpliv.
Sintaksa.
Mesti sedaj navadnega gen. beremo pri adj. (part.) nom.: kateri en vinograd enu leitu ne obrefan pufti 24, podobne slučaje najdemo sploh v XVI. stol. Nemški sollen se sloveni z imeti, in to se naj loči od imeti z infin. za futur, kar najdemo n. pr. v Trub.; v našem slučaji je to germanizem: k sazhetku imaio vlaktere sagorfke vpraude . . . obernene biti, anfangklichen sollen alle Perchthading . . . besessen werden 1, h timu iftimu ima en ufakaterni gorni GaCpud obfedeti darzu soli . . . besetzen 1, kateri fa Erbe tofhiti imaio 2, gorni gofpud ima . . . praudo puftiti yti 2 etc., takih primerov je mnogo.
Prvi sloven. pisatelji radi rabijo gen. pronom. njega m. pron. poss., naš rokopis je v tem bolji. — Zabeležiti je tukaj nekaj zaimkov, katerih drugod ni lahko najti: en uCakaterni gorni gafpud ein jeder Perckherr 1, toda navadno stoji vsa-kateri: vfakateri gorni gofpud 2, ufakateri jegklicher 3 etc. Dalje: f obenifhnim prilifhkum mit einicherley 15. vfem inu flehernim praelatum allen vnd jeden Praelaten; takouifhne praude soleh Recht 1, kakoaishnega imena sad bodi allerley Ops 40, kakou frauel soleher Fravel 7, tako ima ta gorni gospud takouo negouo samudo so soli der Perckherr soleh sein versaumbnuC 26; nifhter s tem maine germanizem (nichts-destoweniger). Kakor sploh v XVI. in XVII. stol., se piše obeden, oben: obene praude 11, obenimu 3 etc.
Praepos. imajo iste oblike in rabo kakor v drugih pisateljih. Vedno se piše zhef in sicer se rabi ta predlog mnogokrat v nem. smislu n. pr. katerimu fe ie zhel tuiftu fhkoda fturilla vnd dem anderen schaden dardurch gesehehen ist 10, zhes prepuuid 13; skuzi: istulmazhan skufi Andrea; piše se vmej: vmej veliko nozhio inu umei vinkuftmi 1, kar ima n. pr.
tudi Trub. vmei C. X, 26, 51, 66; naš spomenik ima samo mimo 50, Trub. ima tudi murnu t. d. d. 5 b, tako tudi Krelj 28 b, 39 a. Posebno se pa more omeniti, da se nahaja jeden-krat predlog za z gen. v časovnem pomenu, kar je v narodnem jeziku uže v tej dobi redko bilo: inu dolfhan pelati taku delezh kokur en dan sa sonza pelatj more als fern er eines tags bey der Sonnenschein 18.
Adverb. conjun cop. partik.
Za današnji književni kjer piše naš spomenik kir: na tih meiftih, kir ie od starifhih fim pershlu an den Orten, da es 1, inu poufod kir ie potrebnu 9. Seveda najdemo tudi ki za kje 41; uže Krelj ima hjr (ubi) 21 a in ky III b, Hren ker 8 a. Dalje kadar 5, 6, 13 etc. in ne kader, in tako pišejo prvi pisatelji iz XVI. in prve polovice XVII. stol. Trub. kadar C. 5, 13, 16, 56 etc., t. d. d. 16, Krelj 9 a, 23 b, 26 b, 61 b mimo kada II a, IV a, 11 a etc. Hren kadar 3 b, 5 a, 6 a etc. Skal. pa ima uže kader 4 ct, 5 3jj 6 a, 9 a etc., v Stapl. najdemo to besedico v četirih oblikah: kadar 1, 2, 5, 8 etc., kader 2, 3, 5 etc,, keder 21, 48 in kodor 33. Mi ne beremo samo koker 15, 16, 48, nego tudi kokor 4, 17, 29 in celo kokur I, 9, 18, 26, 45 in kakur 20; zdaj se ne da več lahko dvomiti, da se je na konci XVI. stol. res tudi govorilo kakor — kokor, o čem je še pred kratkem dvojil Škrabec (Cvetje VIII9, II 6, 7). Sicer se lahko reče, da v narečji našega prevoditelja se niso govorile vse četiri oblike, toda da bi samo oblika koker bila narodna v XVI. stol. kokor — kakor pa samo književna tvorba upeljana od Krelja, to se ne da reči, temu nasprotuje celi značaj našega rokopisa, katerega jezik je naroden celo v onih slučajih, kjer se je književni jezik uže razlikoval od narodnega govora. Če' bi bila tudi na našega prevoditelja vplivala pisava Kreljeva — o čemer v drugih slučajih ni nobenega sledu — ne bi bil pisal kakur — kakor, ker teh oblik nima Krelj, in te obliki kažeta ob jednem s svojim da sta se res rabili v govoru. Meni se celo to ne dozdeva verjetno, da je Krelj pisavo kakor samo izumil s svojim jezikoslovnim modrovanjem (Cvetje II 6, VIII9), za to trditev vendar nimamo dovolj razlogov. Škrabec sicer misli, da N nad o znači isto kakor nad e in a pred r, namreč nekako poluglasno in zamolklo izreko. Od kod pa to vemo? Jaz v Kreljevi postili nisem nobenih primerov našel, kateri bi to potrdili; Krelj piše tudi lahko, prelohko, lepo, globoko, ceB, fpodobno etc. v vseh teh slučajih x vendar nima omenjenega pomena. Da, tukaj ne, toda pred r. Gotovo, toda pred r najdemo samo h in a, nikoli o, in da Krelj piše sedaj l sedaj a, to je nam razumevno in je deloma tuji vpliv.
V drugi polovici XVI. stol. je bil v knjigi kakor uže močno v rabi. V Trub. Cateh. s dveima islag. 1575 najdemo še hoker 12, 13, 16, 95 etc. v predgovoru knjige: Ta celi Cateh. eni psal. (1584), kjer je Trub. podpisan, beremo uže kakor in v jedni Dalmat. pesni (v tej knjigi) tudi tako, v Dalmat. Karszh. lep. molit. (1584) kakor 3, 8, 38 etc. Na Hrenov kakor se ne da sklicevati, ker ga je lahko vzel iz Dalmat., toda Stapl. piše mimo koker 3, 4, 5, 12 etc. tudi kokor 8, 17 in kokur 6 b in v priseg, ljublj. m. najdem tudi trikrat kakor. Ob jednem razvi-dimo iz vinogr. z., da se je ohranilo še kakor (v katerem narečji?) in ne samo z o pred k, za to najdemo potrdilo ne samo v Stapl. nego tudi v Skal., tudi Vram. Kron. ima kakor 28 a.
Germanizmov je dovolj v našem tekstu, v tem obziru je prevoditelj daleč prekosil prve sloven. pisatelje, jezik je mnogo slabši. On ni samo mnogo nemških besed rabil, za katere imamo domače in sicer sploh znane izraze n. pr. far-moftra, reih, firsht (mimo knez), gnadliuim, erbe, straiffan, ryhta, meldati, vrfhah, falfliati etc. nego tudi v skladnji ali sintaksi zapazimo časih debele germanizme n. pr. h timu iftimu darzu, kar gornih praud an tizhe so das Perckrecht beriihrt, zhefs propouid, zhef tuiftu doli poftauiti dartiber darnieder setzen etc. Da najdemo tudi člen, nikakor se ne čudimo, saj se ga ni mogel nobeden sloven. pisateljev XVI. stol. (razven kajkavskih) iznebiti, še Krelj ne; naš tekst ima: kadar bi pak ta gorni gofpud wo aber der P. 5, potehmal more ta Kellermaifter alfidann mag der K. 5, inu ta drugi und der ander etc. — Še nekaj leksikalnih posebnostij:
gorni, gorski = vinograški. Od tega debla ima isti pomen danes gorica. V Gutsm. najdemo gornik Weinzerl, gor-niza Bergrecht 502, v Belost. gornicza, gorno jus montaneum II110, gorni, gorfzki montaneus I 789, Murko gorna Bergrecht, gornik Bergmann, Weinzer, gornica Bergrecht 75, Habd gornicza jus montaneum, gornjak montanifta
gorfhina Bergrecht (večkrat) pa tudi gorna prauda; Murko ima za to gornija 75.
due gube abermals (z\vifach) stsl. sugubi>; ta izraz je v sloven. virih redek.
prelas Stigl, Gutsm. prilas, privas Stiegel 538.
ročin: deželski ročin = Landeshandfeste. Ta beseda ni stara, skoval jo je prestavatelj sam naslanjaje se na ročnik Handhabe.
tropine Trestern; Gutsm. tropina, terpina Satz, Trestih vom Butter zerlassen 550, Belost. tropine retrimenta uvarum II 547. Habd. tropine acini expreffi; Megis. tropijne Trefter.
verfel Eingang; Gutsm. ima verseu Zaunoffnung 558, Murko versel v istem pomenu 702.
Določiti, v katerem sloven. narečji je pisan ta prevod, je nekoliko težko, ker ni v njem mnogo karakterističnih črt za tako določilo. O tem, da imamo pred seboj kranjsko slovenščino, ni dvomiti, na štajerska ali koroška narečja se skratka ne da misliti. Toda določiti, je-li dolenjščina ali gorenj ščina v tem rokopisu, težko je tudi radi tega, ker jezik ni popolnoma jednoten, ker je v njem primes drugega narečja. Uže to, da najdemo v veliki večini š m. dolenjskega in notranjskega šc — primeri s šč so vpliv književne dolenjščine — kaže odločno na gorenjsko stran. Tudi nadomešče-vanje negacije ne z na je posebnost gorenjskih narečij, in to imajo uže starejši gorenjski teksti n. pr. Skal. in tudi Stapl. Nasprotno je pa v dolenjščini najti ne za praep. na in to ima sporadično uže Trub. Refleks stsl. k — ne samo ei, nego mnogokrat tudi e — se tudi mnogo bolj strinja s posebnostmi gorenjščine, nego z dolenjščino. Tedaj smemo ta vinogr. z. prištevati med gorenjske tekste.
Kakor se razvidi iz nekaterih mest, ni naš prelagatelj povsod nemškega originala prav razumel in je tedaj podal nekolikokrat kriv prevod; iz tega smemo sklepati, da to ni prepis prejšnjega sloven. prevoda, ali si pa moramo misliti — in to se mi dozdeva prav malo verjetno — da je pri svojem prepisu pridržal pomote, dasi nemški teksti, s pomočjo katerih bi bil lahko popravil sloven., niso bili redki.
GORNIH BV-QVI:
Od Krailoue Suetlofti Offen innu poterien general inu Priuilegium.
Is Nou uflauenfki Jefigk Istul-mazhan skufi Andrea Rezla Farmoftra na Rakj, Anno M: D: LXXXII.
PRIVILEGIV List 2 a.
MI FERDINAND, OD BOSHIE
milosti Rimfki krail, ufakimu zhafsu Gmerar tiga Raiha Vnemzhich inu na VOgrih, Vpegamih, Vdalmaty, na Hrauatih, inu Vflouenzih etc: krail Infant Vhifpany ErzHerzog Vefter-raihi Herzog VBurgundy, Vbrabanti, Vstayerih, Vkoratani, inu Vkranfky Defheli, VLuzenburgi VBirtenbergy, Vgoreni inu doleni Shlefy Firsht Vshuabih, Margra/ff tiga Suetiga Rimfkiga
Raiha Vburgaui inu Vmarerih, goreniga inu doleniga Laufniz, Pod Firftam knes Vhabspurgi, Vtiroli, Vfirti, Vkiburki, inu Vgorizi Defelfki knef Velfafsi Gospud na flouenfki Marki, Vporteraiii inu Vfalinfi, etc: Spofnamo ozhitnun,*) inu damo na fnaine, ufem uprek, sletim lyftum, de fo naf ti Vredni fhlahtni inu duhouni nafhi ]ubi andahtiui inu fuefti, N: ena pofhtena nafha Landtsbafft // nafhiga Fir- List 2 b. ftouftua, Shtayeria tih treh ftanou, od prel . tou Gofpofkiga ftanu inu od Shlahtnikou, p . dnif . . klizali inu profili, de bi mi nim tih gornih praud Buque, tam iftu Vftaieryh, kir fo fnfho2) ueftio inu gnadliuim peruoleinem is nouiga pofuetuane, gori nareiene inu nam Vpifmi na pre pernefsene kokur regirni Gafpud, inu Defhelfki Firfht Hconfirmainu inu Hpoterieniu, Gnadliuu priftali, Inu leteh gornih Bukui, glas ie od befsede do befsede letaku.
I. KSAZHETKV, Imaio. Vfakatere sa gorfke Vpraude Vfhtayerfki defheli Vmei Veliko nozhio inu umei Vinkufhtimi Vfakii leitu, na tih meiftih, kir ie od starifhih fim perfhlu inu prefsufebnih neuterpe-zhih, potrebna, obenu drugu meiftu, obernene biti, Htimuiftimu ima En ufakaterni gorni Gafpud tako-uifhne praude Vfoymi fogorniki obfedeti, Aku on
pak j j tulikaj Sagornikou nima, more on if. drugih List 3 a. gur Sagornike Vfeti inu Sagorfka praudo obfedeti.
II. Item en Vfakateri gorni Gofpud, ima letem kateri fa Erbe, tofhiti imaio, Vfelei Vleti Praudo puftiti yti nemu ufelej, fpifmam ali fbefsedo, fapoue-dane fturiti, Inu nemu toifto kenimu zhafsu nikar faulezhi, famuzh berfh kir more praudo puftiti tezhi, sakaj lete praude, od ulezheina nemoreio terpeti.
III. Item kateri kuli pride kfagorfki praudi, inu Rofhie fabo pernefse, ta en ufakateri ima suoie rofhie od febe diati (: sakaj vgorah so Firftoufke frainge:) inu aku bi glih gdu mezh ali drugu rofhie nefpodobnu fabo pernefsel, taku on tuiftu nefpo-dobnu vprauhati, fbefsedami se tudi spodobnu derlhati ima, Nima tudi fa tiga Volio, ena kufhne framote inu nepolhtena oblaiati inu nikar fa brefe List 3 b. daiati Hkobenimu poboiu, Aku bi pak kateri zhefs
tuiftu sturil, inu bi fe fbefsedami inu fizer udrugim
Pogreška.
2) Pogrešno manjka tukaj a.
potu, nefpodobnu derfhal taifti ima ftraiffan biti, fa LXXII. denarieu, Aku pak kateri mezh Vun isdere, timu ima biti ftrayffinga 1' Marka denarieu, inu aku enden1) eniga udari, ima ftraiffan biti II Markj denarieu, inu nifhter stem maine, timu refhale nimu negoua fkoda inu obyskaine nopre2) ohranenu.
IV. Item en ufakateri, ima perpraui Infhtanzy, pred suoio poredno Ryhto, kokor ie od starifhih fem perfhlu Vfakatere ritfbi, kar gornih praud an tizhe, napreie vfeti inu rounati.
V. KADAR BI Pak ta gorni Gofpud enimu praudo faulekel, debe8) ueiftnu bilu, poteh mal more
on toifto pred tiga // defhelfkiga Firfta, kellermaiftra List 4 a. pernefti, inu na fnaine dati, de fe ima tiga prau ifuprafkati, inu aku fe takuiftu ifnaide, inu ifuifingo dopernefsenu bode potehmal more ta Kellermaifter, fpodobfzhino notri raunati, sakaj ta kellermaifter, nima obeniga napreuablena puftit Vun yti.
VI. INV TA KEllermaifter ima tudi kadar Ena rezh pred nega pride, katero on spofnanem, te praude raunati, takouoifto praiido, fdefhelanni inu fpurgarie, kyr gorfhino imaio ali fhlufhio obfedeti, inu po preagani gornih Buqui notri fpodobfzhino rounati.
VII. OB SAGORnih Praudah se imaio napre pouedati, Vfe prauizhne inu frayati fagorske, noter
fe gaine noter ter // kaine, frauelnu inu fsile, od List -4 b. nefnanih ludi, ali od koger bi fe kokou frauel ali filla ifgodilla, ti frauelni inu ftraifflnge, fe imaio meldati, inu kateri bi en fraiiel Ali fyllo uedezhe famolzhal inu nikar ne meldal taifti ie timu gornimu gofpudu fapadel LXXII: denarieu.
VIII. VSI NESPODOBNI Poite, kuinogradam inu od uinogrodou kateri nifso od starifhih neuade, fem prifhli ti ifti imaio po S: Mattynim, ob pufti ufi prepouedani biti, kateri bi fe pak tih iftih pre-pouedanih potuu po imeniuanim Zhafsu nikar ne ognil Ima tim gornimu Sapafti LXXII. denarieu.
IX. ITEM AKV Vgori billu Potrebnu ne Potih nareati, inu popraulati, tu ima tim fagornikam, timu
*) Pomota, imelo bi stati eden.
2) Ali nepre.
3) Morda debi.
ofnainenimu, jnu per poene .LX: denarieu ta ifti
pot nareat, Inu Popraulat, Vkafanu biti, // kateri List 5 a.
bi Pak Htimu ne perfhel, Ali koga na fuoim mefti
pref spodobnih Vrfahou ne poflal, od tiga ima
straiffingi od Viakiga Samudeniga dne kokur od
sgorai stoy.
X. Item TI GMAINI Plotdui Inu meie, per uinogradih, nafglauih, inu poufod, kir IE Potrebnu, fe imaio per meifte po S: Mattynim fagraditi inu fa obarouati, kateri bi leto dolfhan bil fturiti inu bi ie prelome!, ta ima timu Gornimu Gospudi, sa-pafti kstraiffingi LXXII' denarieu inu timu drugimu katerimi! fe ie zhef tuiftu, fkoda fturilla, to fkodo doli polofhiti.
XI. ITEM EN VSAKATERI ERbizh, kateri fa Erbino prauizo, ima gouoriti, ta ifti ima letu per fagorni, praudi meldati, Inu falofhiti fe nim denaria,
Aku bi // Pa on tuiftu, ne fturil, takii fe nemu zhef List 5 b. tuiftu obene praude, ni dolfhnu rezhi, ali obsoditi, Vunufetu, Aku bi on fdobrimi guifhnimi Vrfhahi if defhele bil oftal.
XII. ITEM KATERi bi pak bref uefti loiga Grundtniga Gofpuda Ali gofpofhine, ^ali drugih guif hnih Vrfohou, is del hele, ulekel Inu bi suimu ozhetii negouiga blafhza nepomagal delati ta ifti ima poteh mal tiga iftiga Erba odrezhen biti, Vfai se nemu gnada sturiti more.
XIII. ITEM KATERI Vinu, Moft, ali fhitu Veliku ali malii zhef prepouid if Gorfhine bref Vefti ali dopufzhena eniga gornika Vun pela, te daj ie ta Vofnigk LXXII: denarieu kem poeni, inu ta drugi to uinu, Mofht ali fhitu, timu Gornimu Gofpudi
sapal, kadar bi pak // ta gorni gofpud, tu Vinu, List 6 a. mofht, ali fhitu na fuoih grunteh, ne mogel fapo-pasti, tadaj more on suoie sapadane popolnama tatimu uinogradi, ali grundti imeti inu fadobiti, Vfaj de ta ifta prepuuid Vftirnaiftih dneh potler bode opraudana.
XIV. ITEM EN VSAKATERI, Ima nata dan, ali na kateri fe sagorskA Prauda ali fagorfku rou-naine Vnkaj klizhe, Inu obfodi, fam fuoim fhiuotam, persagorni Praudi biti, ali eniga Driifiga na fuoim mefti, Poflati, tuiftu Bite Vprizho Inu Pofhlufhati Aku bj ta gornj Gospud, Ali gdu drugj prutj nemii
imel, kekaj tofhitj, ali meldati, Sekaj se ny dolfhnu Eniga Vfakateriga pofebe kpraude napre profsitj, inu sapoueduuatj kateri pak Hti ne pride, taifti ie fapadel timu gornimu Gospudi LXXII: dinarijeu.
XV. ITEM KATERI OD Eniga Vinograda mofht -schlufsi, taifti ima suoimu // gofpudi to neperuifhno List 6 b. shupo dati inu nima is tropin guerati, Inu nima
mofta uliti, V fmerdezho pofodo, Inu tiga iftiga fobenifnim prilifhkum falfhati, inu ima ta Mofht tedaj zel antuertuati, taku flatkiga koker ga hitru more, on tudi ima suoiga gospuda guerati is tiga Vinograda od kateriga on slufhi, Aku mu ga pak Vinogradi ni taku ga on ima drugde kupiti, na mesti, ker taku dobru uinu raste unegouim Vinogradj.
XVI. ITEM EN SAGORNIK Se more fuio gor-szhino, ksuetimu IVRIV dneu1) bodj od Vinograda, loefsa, ali Niue, fzhiftim dobrim uinom, ali sdenarmi, koker od starifhih fim priflu dobru plazhati, kadar bi pak En sagornik suoio gorfhino f moshtam, ali szhistim uinom, ob S: Iur // ieuim ali sdenarmi, od List 7 a. uinograda, lcefsa ali niue tudi Nikar neplazhal taku
on ima taifto gorfhino Hprihodnimu terganii, potle due gube plazhatj, Inu debi on she pak tega nefturil, taku on ima poteh mal, to Vun stoiezho gorfhino, drugimu terganii ifhe pak due gube plazhatj, Inu taku pred inu pred preraitatj.
XVII. KADAR BI PAK En Sogornik suimu Gornimu Gospudi, Vtreh letih poredu gorfhine, kokor ie od sgoraj meldanu nikar ne fhlufhil, taku se more ta gorni gospud spofnainem tih Sagornikou, dobru, tiga Vinograda, lefsa, ali niue, na zhetertii letu pod-ftopit, ga noter Vlezhi inu tergati.
XVIII. To gorfsino IE EN Vsakateri suoimu gospudi, podloshen inu dolfhan pelati, taku delezh kokur on en dan sa Sonza pelatj more, kokur od
stariga fim prifhlu. // List 7 b.
XIX. ITEM EN VSAKATERI Gorni Gospud ali Gornik ima sa suoio prepuuid, sapadeine ali straif fingo, rabiti ugorah po fagorskj praudj. Aku on pak Rubefno ugori fa fuoio popre meldano poena2) inu straiffingo ne more imetj, taku on Ima en kol pred
<■) Sic!
2) Sic!
ta prelas ali Verfel, tiga uinograda Vbiti, inu nemu sapouedatte per LXXir denarieu kadar on pak ali gdu drugi sa negoua uolo Vinograd uun inu notre gre, telikaj krat ie on dolfhan - ali sapadl LXXII denarieu, Inu kadar ie letu timu Gornimu Gospudi shal, taku on ima nemu eniga Richtaria inu suoie sagornike zhef tuiftu doli poftauiti, inu nega na tuiftu napre fodrate ali gnati. Inu takouo poeno pred rihtariam raitati, inu ukup šteti puftiti, Inu potler fe tiga Erba podieti, taku dolgu dokler on zhef tuiftu plazhan bode // Inu takou praude Iskati, List 8 a. more, ta Gospud ali na negouim mefti negou sagornik sturiti.
XX. ITEM VSI TI KIR SO Slaftnin Hrbtam Vgorshini sidezhi, se imaio Vun Vlezhj, Inu na femble ali ymeine seftj, kateri bi pak zhef letuiftu sturil, stystim ima handlanu biti, kakur ie Vde-fhelfkim rozhinu sapopadenu Vun Vsetu, kadar bi ta gorfhina hpraudnimu Imeni raitala, kadar bi pak is tihiftih ali drugih prauclnih ymein supet kenimu Vinogradu sturienii, bilu, potler more ta gorni Gospud, po fpofnanu tih sagornikou Eno spodobno gorfhino nan udari tj.
XXI. ITEM VSAKATERAE, shaffti, shtifftaine Sastaue, katere se Vgorshini sture, taifte imaio stiga gorniga Gospuda Roko, ali negouiga gornika sturiene inu gori udariene bitj, sizer tu iftu obene Mozhi nima,
kateri // bi pak leto prelomil, taifti od tiga Gorniga List 8 b. gospuda ima fa eno Marko denarieu straiffan bitj, Inu takoue premembe obene nimaio imeti kraffti.
XXII. ITEM KADAR EN SAGOrnik Smertio doli gre inu obeniga Erba nesapustj taku ie taifti Erb timu gospudi spraudo ledig postal, ufaj kar ie prauizhnih dolguu na nim, ti imaio is usiga negouiga blaga, plazhani biti, Aku sizer to iftu tulikaj preieti, ali dafhezhi more.
XXIII. ITEM KATERI Sagornik suomii gospudi negouo gorfhino oli grundt2) odulezhe inu eni mu drugimu ali sam febi oblubi inu da, inu aku tuiftu bode ueftnii, taku ie taifti Erb negouimu gornimu gospudi ledigk inu sapaden.
Pomota, m. Slaftnim. *) Ta beseda je dostavljena na strani.
XXIV. ITEM KATERI EN Vinograd enu leitu ne obrefan puftj, ta ifti ie timu gospudi enu drugu
leitu spraudo domu padel, Inu kateri, pak enu // List 9 a. letu uenim Vinogrodu to poruo kopaine pred Vin-kustmi nikar ne dopernefse, taifti ie timu gornimu gospudi sapadl eno Marko denarieu Inu ta drugu leitu due Marky denarieu inu tu treke letu ta ui-nograd zelu.
XXV. ITEM KADAR TA Gorni Gospud ali Gornigk eniga nepre klizhe, Inu Htrekimu kratu nikar nepride Vfaku sapadane III. Marke denariu.
XXVI. ITEM KATERI SAgornigk Suoie Vinograde Sgrubainam inu foufsem fdrugim potrebnim Vinogradfkim delom, nikar ueden kokur fe Htimu spodobi: nederfhi, taku ima ta Gorni Gospud takouo negouo samudo tim sagornikam osnanitj inu nim zhes tuiftu pustiti sposnati, aku takouo negouo nemarnoft fkodi tiga grunta ugorfhini, lefhetsh pride, taku mu more ta Gorni Gospud sapoueidati, ta Vinograd po potrebi delatj, ali uenim pul letj
predati per enim sapadaine IV. Marki, kadar bi // List 9 b. pak ta sagornik in truzikofti ali samauolnu timu-iftimu nagk neprifhel, poteh mal more ta gorni Gospud zhef tuiftu sposnati, inu fhazhatj pustitj, tiga iftiga uglihi Vrednofti predatj.
XXVII. ITEM KATERI Od gorniga gospuda ali Huebmaftra enu na pre uablene pegeruie, ta ima saine dati XII' denarieu Inu so1) ene richtne Lystj kir nifo poglauni Vrtine unim sapopadani XII' denarieu Sa enu udinane 'LX' denarieu, Inu sa en pousdig lift (nemfki behobniO) štiri fhilinge denarieu, ufaj aku ie ta rezh taku maihina, Ima biti tudi uglih fpodobnih rezheh odnih ufetu.
XXVIII. ITEM AKV SE gdu eniga Vrtina pe-fhaura2) pred tiga gorniga gospuda ali negouiga gornika ta ifti more tu od tiga peruiga, inu pofledniga spraudnim ff Besednikom ta poglauni Vrti, glih dobra List 10 a, udinati pred tiga defhelfkiga FhTta, kellermaiftra,
kateri se pak tiga kellermaiftra Vrtina pofhuara, taifti more poteh mal utifti umeldani Spodobi udinati pred Landtshaubtmona, Landtsferbefaria, inu Viz-domba, Vmafi aku tu istu Krailoua suetluft peruoli.
>) Sic!
2) Pomota m. pethuara.
XXIX. ITEM TI, SAPAidane Inu straiffinge V fogorski praude, katere so Enimu Gornimu Gospudj ali Gorniku sa paidane per poeni, kokor ie od fdolaj Pifsanu, fa En usakateri Artikl bo sapopaden, so tudi Gorniki sami Vun is rekli, inu hpraude sposnalj, satu kir oni suj Erb inu Blagu inu ta fhiuot stem mirnefhi inu fhihrifhi moreio Iemeti Inu obranitj.
XXX. ITEM OBENIMV Tofhnigku inu odgouor-ienigku, kateri usogorni praudi tofhiti alj odgouoriati ima, nima perpufhenu bit j, debi fe on enimu Be-fsedniku puftil moliti, famuzh // AKV Ie nemu enu List 10 b. pomankane, taku on more eniga is Rinka pogeruuati,
taisti potehmal ima nemu fa fhaffan biti. Inu kadar en purger eno gbat ugori fturi ta bode straiffan fa "V- Mark Item En fhlahtnigk 'stu' Mark zhiftiga flata.
XXXI. ITEM KATERI Enimu fhiuino fkodo sturi Venim uinogradi ali gorfbini, ta ie to škodo dolshan nasaj pouerniti inu timu gornimu Gospudi ali gorniki!, od usakatere glaue XXXII denarieu, onu bodi posimi ali polete.
XXXII. ITEM KATERI Enimu em1) pelzar allj fad enu deruu usame posegka, ali poshushi, ta isti ie sapal 'V' Marke denariu, [mu i pelzar spet nafaj poverniti.]2)
XXXIII. ITEM EN Vsakateri kateri bi se noti puftiti Rubit, inu bi fe fkusi fraul branil, ali otel braniti ta Ie sapadel tri Marke denarieu.
XXXIV. ITEM kateri enimu nega koren leifs
j| ugorshini posegka, od usakateriga stebla LXXII. List 11 a, denaieu3) inu nemu tulikaj nefaj nemeftiti, ali po-uernitj po fposnane tih gornikou.
XXXV. ITEM KAteri enimu kolie krade tudi Ena Marka deneriu, Inu timu zhiger ie tu kole bilii duegube pouerniti inu plazhatj.
XXXVI. ITEM KAteri enimu noter flomi Vhram-bo, ali Vfidanizo Inu skufi fraul nan bije ta ifti Ima na shiuoti, inu na blafi straiffan biti.
') Sic!
2) To je dostavljeno od druge roke.
3) Pomota, imelo bi biti denarieu.
XXXVII. ITEM AKV Eden druflga Bie ali pre-tezhe inu pofkodi Vgorfhini tudi pone 'V' M: denarieu Innu timu negouo škodo nesai pouerniti.
XXXVIII. ITEM KATERI Edin timu drufimu negouo perst lyftie, oloe gnoie gori Vsiguie inu kpo- " nafhanu sui Vinograd pra,zh nefse ali pela, ta ifti ie sapal LXXIT denarieu inu timu negouo perst fpet plazhatj.
XXXIX. ITEM KAteri Meienike Vun kopa ali
II fanifha, ta poene 'V' Mark denarieu Inu kar natim List 11 b. potu Manka tiga iftiga ie fpet dolfhan sturitj.
XL. ITEM KATERI Enimu negouo grosdie, ali Vsakateri shlaht sad, kakouishnega imena sad bodi ukrade, ta ie sapal tri shilinge denarieu, ali enu Vhii doli odrefati inu timu drugimu shkodo doli plazhati.
XLI. ITEM KADAR Eden enimu en Vinograd proda, Inu sa dolg poroke vsame, Inu on ne derfhi Frifhta, Inu gre tie inu se podstopi bres negoue inu tiga gornika uole, Straffelnam tiga Vinograda, taku ima ta gornik, timu kir ie ta Vinograd prodal, spet noter ifrozhitj, inu aku bi ta drugi kikaj Vnim bil delal tu on ima sgubiti, Inu ie pottler timu gornimu gospudi sapal 'V' Mark, satu kir fe ie on te rihte podstopi.
XLII. ITEM KATERI, spodsigainem Vinograde // ali koren leif, satare taifti Ie sapal X' Mark List 12 a. denarieu inu timu drugimu negouo škodo nefaj pouernitj.
XLHI. ITEM KATERI Enimu fkufi frauel, eno terto doli udari ali po segka ta ifti ie sapal ,LXII denarieu inu timu drugimu negouo terto nefaj pouerniti.
XLIV. ITEM EN GORNI Gospud Ima Enimu ufakaterimu Erbu, negouo prauizo, kir ie nemu nemerla, Vofhiti, kar on nemu fprauizo Vofhiti ima, INu kadar ta Erb tri Vre Vprizho dueh fagornikou nad nim pegeruie, de ie uedezhe inu mu zhel tuistu Vofhiti nozhe, potehmal taku ima ta Erb tiga de-fhelfkiga Firshta, kellermastra saine obiskati, ta ima pifati Gornimu Gospudi, inu porozhiti de on tfmu sagorniku na negouo prauizo 14' dneh Vofhi Aku bi pak ta gorni Gospud tiga iftiga sturiti dolfhan
nemenil, toku on ufai ima utih -XIV- dneh te fagor-nike doli pofaditi, inu spofnati puftiti. Aku bi pak // on tiga istiga nefturil, toku potem iftim ima tiga List 12 b. defhelfkiga Furfhta kellermaftra nemu takou Erb na negouo prauizo douofhiti inu nega knemn hpraude shirmati, nesapopadenu timu gornimu 'gospudi na negouim grunti prauizi inu gorfhini.
XLV. ITEM KATERI Vinograd inu grundt Vgor-Ihini lefhezh, ie leitu no dan nesagouorien, per enim, kir ie Vdefheli fidezh, unuzj inu Vgueringi ostal, more on tuiftu saprizhati kokur ie prati, taifti ie luoio gueringo, kokur ie fagorske praude prauiza dofedil, inu napreie per pokoi ostati, Vun ufetu, ne odra-fteni otrozi kateri Gerobou inu sogornikou nimaio, tim iftim ima noter XVI' leit kobifkainu napre stati.
XLVI. ITEM KADAR ENIMV Enu dreuie per enim Vinogradi pre blifu stoi katera bi fe timu uinogradu fkoda delala, tuiftu ima skusi sagornike ogledanu j j biti fnaide li fe potehmal de onu nemu List 13 a. pre blifu ftoy ali fkodi Ima priti taku natuiftu po sposnani tih fagornikou biti doli poftaulenu.
XLVII. ITEM Meie inu Breguue trebiti, per, inu mihJ) timi Vinogradi Imata obudua Meiafha ukupaj uum2) iftribitj, Inu oku se ona dua neglihate, taku ima tuiftu posposnani tih meiafhuu doli poftaulenu biti.3)
XLVIII. ITEM VSeH Poenah Sapadane Inu straiffmgah koker ie popre pouedanu, Ima Enimu Vfakimu Gornimu Shupanu ali gorniku, od ufaziga padza ali poene kir ie timu gornimu Gospudi sa-paden Xir denarieu sa negouo miiio, de on tufte timu Gornimu Gospudi noter perpraui, nemu biti ali ostati.
XLIX. ITEM KATERIMV Bi En Vinograd ali Grundt Vdrugi Gospofhine lefhezh fkufi Erbshino, kupilu membo fhafft ali sarozheine priftal inu biga Venim mefzj od tiga gorniga gospudi rok ali eniga drufsiga komer bi ie on porozhel, napreiel ta ie timu gornimu gospudi sapal IV' Marke denarieu. // List 13 b.
') Sic!
■') Sic!
3) Zadnje tri besede so prečrtane od iste roke in je potem dostavljeno: fgoditi.
L. ITEM Kadar en uinograd ali en drugi Erb Vgorshini bode na predaye postaulen, taku ima ta gorni Gospud mimu ufeh kupzuu ftem kupo ponuien biti, Vsaj de ta gorni Gospud takouisti Vinograd Vto Vrednost koker bi ga sizer ta prodeiauiz enimu drugimu mogl dati, gori ufame, inu enimu zhes tuistu pretefku nesturi, kadar bi pak ta gorni gospud tiga noti kupiti, potler more ta blifhni periatl fhnim biti ponuien, kadar ga taisti tudi nekupi, taku se ima taisti timu blifhnimu meiafhu ponuditi, inu kadar ga taisti tudi nekupi poteh mal more on takou Vinograd ali Erb predati komer ga on ozhe.
LI. ITEM STEM sgodnim tergainam, bodeio tudi uelike nemarne neuade derfhane, fkufi katere timu gospodarili gornimu gospudi inu defetnikam fhleht mofht rata, de dokler nar dale tu grosdie brefh fkode more stati, de obeden bref dapufsane tiga gorniga gospudi ali gornika neterga, i j Inu aku List 14 a. bi potrebnu bilu, de fa perfhefheni Vinogradarye inu sagornikj kogledenu inu kdopufhainu te tergatui, poftauio, fkufi tuiftu bolfhi Vina inu stem berfhe Vun is defhele mogo prodane biti.
LIL ITEM VSAKATERimu Delouzhu Vfeh Vin-lkih Gorah polek inu Vifhe mureke, pred uinkuftmi, fe ima en dan klonu 'X' denarieu, Ampak kar ie podmureko doli se ima enimu en dan XII' denarieu dati.
SMO MI NAGLEDALI, NIH Ponifhno flisigk profhnio Inu smo nim skuli toiftu inu is suseb gnade, imenuuane Gorne Buque milostiii Confirmali inu poterdili,. Confirmamo inu poterdimo nim tuiftu uedezhe inu fmozhio letega Lystii kar mi fa prauize inu gnade uolio natim poterditi imamo letaku dete predgouoriene Gorne Buque Vfeh nih punctih, Ar-ticlnih, Vmanungah Vsebi derfhanu inu sapopadenu Zilounu taku derfhane timu nagk dianu inu potem iftim fhiuenu // Ima Biti, tudi od sgoraj meldana List 14 b. nalha Londtshaft noter inu sunai praude ponih rounati inu fe tih iftih pokoinu nuzati imaio inu moreio. Inu sapouemo natuistu N: Vfem inu flehe-ternim Praelatum,knefom flobodnim Gospudam Richtariam inu fhlufhezhim lonzhaubtmonam, Ver-
') Morda Praelatam.
befhariem, Vizdomom, Flegariem inu Valputom, defhelikim Richteriam Purgermaftrom, Rihteriem, inu suetnikom, Purgeriam, Gmainam inu sizer ufem drugim nafhim oblaftnikom podlofhenim inu fueftim, fdainnifhnim ali prihodnim, terdnu inu ozhmo de mi od fgoroj meldana nafha Landtsafft, per ime-nuanih Gornih Buquah, inu nafhim Confirmiranu inu poterieniu Zilounu puftite oftati, tudi fanafho uolo per tim roko derfhite, branite Inui fhirmaite de oni takoue gorne Buque pokonu1) dershati inu nuzati moreio, inu timu super nedeio. Nikar tudi tega kaj komu drugimu diati nedopustite letu mi menimo terdno bref, Vsaj Vfe na nafho nafhih Erbou Inu snanimi pridezih Herzou uftayerih uolo inu dobru dapaidene // Te Iste Gorne Buqui po List 15 b. lefhezhofti gmerati nu pomainkfati Ali zelu gori ufigniti. S: fueftnuftio letih Gornich Buquiz fchna-fhim krailoufkim gori nauefhenim figlom poterienu. Danu Vnafhim meifti Dunaie ta IX' dan tiga mefza Februaria, po Chrifhtufhouim nafhiga lubiga Gospudi Roiftua Vpetnaift stu inu utri inu Vstirdefetim, Inu nafhiga Blagaftua tiga Rimfkiga vtrinaiftim inu tiga drufiga Vfedim naiftih Letih.
III.
Rokopis vinogr. zakona iz 1. 1683. obseza deset listov 4° in je pisan dovolj razločno od jedne roke s črnilom, katero je postalo uže zelenorujavo. Na konci rokopisa je postscriptum, iz katerega razvidimo, da je bil prepisan ta rokopis 1. 1683.
V pravopisu je najti še prav malo sledu Bohoričeve grafike, vidi se, da njegova teorija ni takoj splošno prodrla, da se je le počasi širila in polagoma udomačila, saj še v tiskih iz konca XVII. stol. najdemo nedoslednosti v Bohoričevem pravopisu n. pr. v Kast. Vinogr. zak. sicer piše z Bohor. z za c n. pr. zilu 2, prauizo 3, sdaizi 10, klizati 14, nuza 14, seze 15, zeline, toda tudi c: sdaici 12, tz (vplivnem.) prodauetz 39 in celo zh: delauzhou 41. Za c bi tedaj pričakovali zli in v večini najdemo tudi to pisavo n. pr. liozhio 1, tamuzh 2, odlozhiti 2, zhes 2, mezh 2, uedezhe 3, reizh 3 pa tudi 2, tako da ni doslednega razločka med c in č: plazati 7, smerdezo 12; isroziti, klize 19, rezeh 38; dvakrat celo tz: prauitznih 16, tamuth 20 in tzh: reitzh 3.
Sic!
Bohor. razločuje med s in s (razven v početku besed pri velikih pismenkah), tukaj pa ni tega razločka, za oba soglas-nika se piše navadno s; za s: gorskhe 1, krainski 1, sem 1, mestu 1, obsoditi 1, naprositi 1, pustiti 2, neiso 8, kolesa 13, jedenkrat/: fledniga 6, dalje /s: flifsam 1, lefsa 13, leifs 26, lefs 33, odnefse 29, pofsekano 35, fsili 39 in celo dosezhi 16, Za ^ rabi s: drusyga 1, treisni 1, isdere 2, sposna 3 etc. Za š bi pričakovali sh, sicer res tudi to najdemo, vendar v večini primerov stoji s, sch, /s: pershlu 1, meiashi 1, starisheh 3, isprashati 3; sch: meiaschou 1, poschluschati 1, perschal 6, schlishi 37; s: škodo 2, 4 škode 23, perslu 3, štirih 7 etc.; fs: hifsa 14. Kakor med s in 0, tako tudi med š in ž ni razločka, v mnogih slučajih se piše za zadnji glas s h: dershati 1, 2, toshiti 3, sadershi 3, dolshan 7 ctc, toda tudi samo s: de-seli 1, dersati 2, dersal 2, tosba 3 in sch: vrschaha 1, derschati 1, moscha 1, schlachto 39 etc.
Mehkost pri l in n (i' ti) se ne zaznamenuje vedno, izra-žuje se z i, kateri pa stoji navadno pred soglasnikom n. p. peila 10, daile 1, krainski 1, obiskhaine 2, snaine 3, vhaiaine 4, sposnaina 8 etc. nekolikokrat stoji i tudi za /, n: pelia 29, graienia 7, dopushenia 10, sposnaniem 13, rounanie 14, prelo-menie etc. da v nekaterih slučajih je mehkost dvakrat označena, i stoji pred in za soglasnikom: terieinia 7, graieinia 7, snainie 21. V mnogih slučajih mehkost ni označena, iz tega se pa še ne sme sklepati na trd izgovor l, n n. pr. negouo 2, dopushena 10, posebno pri l: postauleni 2, opraulenu 2, rasha-lenemu 2, ludi 2, priatela 16, vole 32, postaulen 39. V nekaterih takih primerih se je najbrž tudi izgubila mehkost v govoru. V narečji našega rokopisa se je za mehak n govorilo jn, pisava ni je vzeta iz originala ali pa iz drugih pisateljev, ini = h je kombinovana grafika.
Za k se piše mnogokrat po nem. navadi kli: gorskhe 1, khei 1, segornikhe 1, khupi 15 etc., tudi glc: segornigki 1, gornigk 14, 19 celo gkh: segornigkh 11, 13, segornigkha 14, dalje c: ducat 42 in ch: poroche 32. Za h stoji h in ch n. pr. mesteh 1, starich 1 etc. Za v in u se nahaja vedno (razven v početku) u n. pr. timu 1, inu 1, letu 8 — praude 1, nauado 1, uole 9. Med i in j ni razločka, za oba stoji i in ij brez vsakega pravila n. pr. imaio, doli 1, praudi 1, vsaky 1, billy 8 — nozhio 1, meiashi 1, mey 7. Za ij, ji stoji tudi y: partye 1, derschyo 2, stoy 2, 35 etc. Tudi th je najti n. pr. pousoth 7, tertho 34 in grundti 36. V nem. pravopisu ni redko podvajanje in to ima tudi naš rokopis in sicer največ pri l n. pr. sille 1, alli 1, billu 3, kolla 36, tt: sabitti 14, bitti 41, ss: possodo 12, bessedniku 22, possekha 25, 34 etc. in celo saada 31, saad 31. '
Glasoslovje.
Glede refl. b, i, ni nobene j edinosti; tudi ne v onih slučajih, kjer niso vplivali bližni soglasniki, najdemo a in e: dan 2, 11, 41, kateri 2, 10, 11, isusameio 8, usame 8, dolshan 7, 23, lastan 17 celo perschal 6, mogal 10 etc. — pa ne samo mezh 2, nego tudi vsakheteri 8, 14, keteri 11, keteriga 12, se (si.) vsemi 20, pershel 20, persheu 11 etc. Iz tega e je v nenaglašenem zlogu nastal poluglasni i (b): vsakiteri 11, vsakhitire 32. Da bi bil v jeziku prepisovalčevem res tak dualizem, to ni nikakor verjetno, to je vpliv izvirnika. Prepisovalec je marsikaj pridržal iz izvirnika. Za v se je razvil u iz b t: vun 2, 8, 10, 17, vus, semkaj spada tudi vundar 8, 10, 21, dasi je najbrže v prvem zlogu nekdaj stal e, toda v jeziku je izginil popolnoma čut za postanek te besede in se je ona spravila v zvezo z vun.
Stsl. e odgovarja vedno e, samo jedenkrat najdemo ei: teiga 2, vplivali so tukaj skloni plur, za nikalnico ne stoji mnogokrat na: na pershlu 1, na bila 1, naspodobnu 2, na bode 2, na pustiti 2, na imenuie 4, na poslau 6 etc. toda tudi ne: nespodobnu 2, ne perschal 6, ne sapusti 16; mayasch 39 je pomota. — Refleks stsl. e je vedno e: deuete 1, vseti 3, suetim 5, ogledati 30, 35 etc.
Stsl. t odgovarja v naglašenih zlogih e in ei, naša grafika tedaj v tem slučaji ni dosledna; v nena.glašenih zlogih stoji i, navadno je to najti tudi v naglašenem zlogu glagola nimam: leitu 1, 13, meisti 1, treisni 2, reitzh 3, reizh 3, nei-maio 1., neiso 8, seisti 8, imeiti 10, 15, leith 13, nei 11, isuei 17, leifs 26, pa baš v istem slučaji tudi e: imeti 14, letu 18, mesteh 1, mestu 1, imel 2, zhes, besedami 2, uedezhe, sedezhi 3, ptiuedati 4, delaio 4, prepouedani 5, deli 20, leti 20 etc. Tudi za nenaglašeni t stoji e: prepuued 10, potrebuie 22, navadno je pa i: prepuuid 10, 14, vidilu 14, risatue 18, neob-diluieio 20, liti 23, cilu 2, brigoui 36 mimo nima 2, 12 (bis) 15, 22, nisso 5. V jednem slučaji se je rv spreobrazilo v r terbleina 36 toda dreuia 35.
Nenaglašeni o je uže dokaj gosto nadomeščen z a, mnogo bolj kakor bi pričakovali sodeč po istodobnih knjigah n. pr. Kast. Schonl. in J. Bapt, kjer je takih primerov prav malo. Tu beremo: paprei 1, abednim 1, abenim 12, pakure 14, ad-usetia, adgouorniku 22 in celo da (= do) 1, ker se je ta besedica v izgovoru naslanjala na sledečo besedo. Navadno je ostal nenaglašeni o nespremenjen: gospud 1, 3, gospudu 4, gospuda 9, 10, oroshie 2 (bis), pokuro 14, odgouoriti 22. Iz naglašenega o se je razvil u n. pr. taku 1, zilu 2, perslu 3 etc, vendar je ostal o v nekaterih slučajih tako da lahko rečemo,
da ta proces prehoda o v t« ni prodrl v tem narečji: oprau-leno 2 (in opraulenu 2), stori 2 (in sturi 3), plotoui 7, to 7 bis (in tu 2), ino 12 (inu 1, 2, 12), ako 14, 20 (aku 1, 2, 8 etc), . neobdelano 20 (obdelana 20), toliko 26, pofsekano 35. V tem se strinja naš rokopis najbolje s Stapl. prevodom, kje? stoji tudi mnogokrat o, kjer imajo dolenjski pisatelji u n. pr. katero 1, to ko 2, pifsano 3, frounano 5, gouorilo 6 etc. tudi Skal. ima nekaj takih primerov n. pr. zhistost 2 b, bog 3 b; tako 197 b, dolgost 198 b, vifsokost 198 b. Prepisovatelj našega rokopisa je v teh slučajih govoril gotovo o in, če piše tudi u, je to vpliv izvirnika in književnega jezika, v katerem je gospodoval dolenjski vokalizem. Nekoliko drugače stoji z nado-meščevanjem nenaglašenega o z a. Jaz dvomim, da bi na konci XVII. stol. v tem narečji bil ta pojav (o = a) uže popolnoma prodrl, in zato ne zmatram o v nenaglašenih zlogih za vpliv književnega jezika. Vsekako se pa strinjata oba pojava s sedanjo gorenjščino. — Mimo oroshie 2 (bis) nahaja se tudi roshie 2. Izpadel je o v spet 32 mimo supet 3, 25, naslanjaje se na sestavljenke s, s%.
Za stsl. nosnik a se nahaja o: obsoiene 1, obsoditi 1, 11, mosha 1, 11, pot 6, poteh 2, potu 6 etc.
A je ostal navadno nespremenjen, vendar se je nekoli-kokrat spreobrazil v o v kratko naglašenih zlogih: koker 1 (bis) 3, 6, 20, 38, koko 8, 12 in celo oke (ako) 2 in oku 6. Vplival je tudi v: rounati 3 mimo raunati 3 (bis); vrschah 2 pa tudi bolj domača oblika vrsohou 8, 9. V nekaterih slučajih najdemo e za a: reshlositi 4, resodene, toda: rashalenemu 2, de 1, 3, 10, 12, 20, 22 in da 20; sledečemu j se a ni priličil: kai 4, 11, 21, sgorai 6, vendar najdemo: perbulsheinem 12, kjer je vplival tudi predstoječi š, če ni to pomota.
Samoglasnik i se je dobro ohranil, le jako redko se je v nenaglašenih zlogih znižal v kratek e\ ale 3 mimo ali 2, 3, alli 1, starisheh 3, inue 3, porede 13, drugače je povsod i n. pr. bi (1 bis), 2, tudi 1, imenuie 4. V početku besed ni odpadel nenaglašeni i tedaj: isprashati 3. is gore 10, istrebiti 36, v sredini je izginil v jednem primeru: schuino 23. Kakor drugod se je skupina ri skrčila v r (er) noter 1, 3, 13 etc. per 3, 4, 6 etc. perslu 3, pershle 5, perschal 6, pershel 20 vendar tudi notri 3, 32, priatela 16, zadnji obliki sta vpliv tujega narečja.
Za stsl. u najdemo navadno u n. pr. pusti 18, dopu-shainu 40, vendar imamo nekaj primerov, kjer je o nadomestil u in to so dat. sgl. uinogrado 14, ogledanio 40, timo 6, kateremo 7, suoymo 12. Nenaglašeni in kratko naglašeni u je, kakor je to najti dandanes v nekaterih narečjih, oslabel v nejasen glas « (b): vkeb; isto najdemo v Skal. trebeh 224 b, kepez 263 a, kepze 275 b. Izginil je u v : poldnem, toda ne čisto fonetičnim potem.
Za r ima naš rokopis brez izjeme er. kar se je najbrž izgovarjalo er, *>r: derschati 1, sadershali 1, uerscheio 2, peruy 3, saterditi 7, smerdezho 12, persti 29 etc. in pirui 12. Iz l se je razvil ol: famolzhal 7, dolfhan 10, 18, dolg 41 etc. jedenlcrat istulmazhan, kar kaže — če je u vzet iz izvirnika, da je bil l v sloven. v starejši dobi zlogotvoren, kar velja najbrž tudi o: vrti 28, artikl 29; izginil je l v sonza 18.
Soglasniki. Skupina ti se je spreobrazila v H, kar je v XVI. stol. še redko: dokler 2; uže Krelj piše d o k 1 e 79 a, Hren dokler5b, 6 a, Skal. d o k 1 e r 4 a, b, 5 a, 19 a etc. Visit. 117, Stapl. 16, Kast. N. Z. 3, 10, 27 etc. Schonl. 9 etc. Ohranil se je pa mehki t: tretie 18, tretymu 19, tretimu 31. Skupina dl je ostala v: padi 18, sapadl 7, 10 vendar: sapa!, in se je spreobrazila v del: sapadel 14, padel 17, vkradel 31.
Pri goltn. je omeniti sekundarni prehod v sitičnike v sestavlj. skl.: drusiga 1, 28, drusimu 7, drusih 9, 38, mimo drugiga 16, 37, 38 in drugimu 29, 31. Pred g je izginil li (ki.) kakor je tudi s pred sledečim s (si.) včasih izpadel: od letih, kateri gorskhi praudi naprideio 11. Pri nebnikih je omeniti, da za skupino šč najdemo samo S: gorschine 2, gorshino 3, sagorshine 4, erbschino 8, gosposhine 9, dopushena 10, dopu-shenia 10, perpushenu 22, potrebshina 40 etc. Pravilno je tvorjeno: obsoiene 1 in od graieinia 7. V besedi slišati je nadomestil š starejši s: poschluschat 1, poshlushati 11; pred sledečim s je izginil s: ima takouo praudo suoimi meiashi 1, taku ima tuistu sposnainem teh segornikou 35. — Mi najdemo še ptuyh 50.
Na konci besed se skoraj še vedno piše l = h, redko je najti u, in vendar ni lahko dvomiti, da se je na konci XVII. stol. v tem slučaji govorilo w, saj najdemo w (u) v nekaterih be sedah uže v sredini XVI. stol. in Al. da Sommaripa (1607) piše dosledno u n. pr. sem biu 12 a, si biu 12 a, da bi ieft biu 13 a, on ie lubiu 14 a, da bi ti biu lubiu 14 b, imeu 100 b, rodiu 106 b in pravi o tem str. 9 a: La prima, feconda, e terza perfona del preterito imperfetto, & plufquam perfetto, e futuro, deli' indicatiuo, optatiuo e fubiuntiuo Ti termina o in au vt diau i. dixi, 6 in eu, vt imeu i. habui, o in iu, vt lubiu i. amaui & alcuni anco in ou, vt fou .i. iui. V našem rokopisu beremo persheu 11, pustiu 22, poslau 22, toda per-schal 20, mogal 10, mogel 39, imel 2, 11, dersal 2 etc.
V gotovih slučajih so nekateri soglasniki izpadli. Tukaj najdemo same uže od drugod znane primere. 1) je izpadel v števniku: eden. eni 1, en 1, 2, 8 etc. enimu 3. enu 18 etc. toda zraven tudi starejše oblike: edniga 2, edan 2, 22, edne 2, 3, eden 32 in obeden 40, abednim 1. Za starejši črez stoji samo zhes 2, mimo hozhe 39 tudi zhe 8. Dalje najdemo še
polno neokršeno obliko vinograd n. pr. vinogradam 5. —■ Prilikovanje se nahaja pri potstopiti 13, in tudi predlog kr» se je pred sledečim k in t spreobrazil v //, in potem je vsled analogije se ta h pojavil tudi pred drugimi soglasniki (prim. Baud. d. C. Opyt 107): h timu 1, 14, 20, h timo 6, h trefcymu 19, h tretim 31, h kregu, h peruim 8, h škodi 20. Prilikovanje ni prodrlo: vinogradskhimi 50.
Oblikoslovje.
i>/o - debla.
Končnica gen. sgl. je vedno a, ker sploh ni prilike za končnico u, j edino mesto: saada 31 bi mogli pričakovati tudi: sadu; tedaj mosha 1, sposnaina 8, dopushenia 10, 46, vinograda 12, 13, 32, lefsa 13, priatela 16 etc. V jednem slučaji se je konečni a priličil: pomankaine 16, če ni pomota, tudi se nahaja nova oblika: gospuda 9, 13, 15, 21, 38; konson. deblo se je ohranilo v gen. kolesa 13, jedini ostanek stare konson. dekl. je gen. dne 6 mimo dneva (tvorjen s prirastkom -ov - po analogiji u-deb.). Dat. se končuje brezizjemno na u: knezu 2, toshniku 22, bessedniku 23, vinogradu 35 etc. celo: h tretymu malu in tudi gospudu 4, 5, 7, 10, 12, 13 etc. V analogijo t-deb. je prešel samostalnik oče: ozhetu 9. Samo jedenkrat je nadomestil o končnico ti: ogledanio 40, prim. Archiv XI, 527. V acc. je seveda pri živečih stvareh gen. nadomestil acc.: mosha 11 etc. Staro i-deb. pečatb je prešlo v sklanjo i>/o-deb. in to tem lože, ker je gen. mase.: ta pezhat 14, en pezhat 21; nom. acc. neut. ima mnogokrat u m. o, kar je seveda fonetičen pojav n. pr. letu 18, dreuu 25 etc.
V loc. sgl. je končnico i najti samo pri nsutr. meisti 1,
11, 14, (v pomenu Stelle), leti 20, liti 23 toda tudi u: mestu 1, letu 18, posebno pa pri deblih na -ije: sgubleinu 20, sposnainu 26 pa vendar sposnaine 36 in Ma.ty 5, 7. Mase. imajo razven omenjenega primera u: zhasu 5, grundtu 10 bis, vinogradu 10, 12, 18, 23. V instr. je nova končnica am razven pri samostalnikih na -ije (je) uže popolnoma prodrla in tudi pri tej so uže nove oblike: flifsam 1, truzam 20, kupam 39 — ko-painam 20. grubainam 20, veloinam 20, (sicer je druga polovica te besede dostavljena od poznejše roke) toda: perbulsheinem
12, sposnaniem 13, sposnainem 35, obiraniem 40. Naš drobec je tedaj v tem sklonu manj konservativen od istodobnih tiskov in knjig. Če se pri tem tudi ne oziramo na Schonl., kjer je -om morda samo posnet po Hrenu (Archiv XI, 533), tedaj vidimo to vendar v Kast., kateri piše še om in ne samo am. Instr. konson. deb. je: pretpoldnem 1.
No m. pl. končuje se na i, pred katerim ostajajo goltniki (segornigki 2, segorniki 2, segornikhi 40) in pri znanih enozlož-nicah tudi na -ovi (od u-deb.): plotoui 7, brigoui 36. V g e n. p 1. je najti samo končnico u-deb. ov, in sicer je razloček med mehkimi in trdimi debli izginil, kar se popolnoma strinja z jezikom istodobnih pisateljev, kajti ne samo Kast. in J. Bapt., imata tudi pri mehkih deblih •ov v veliki večini, nego to je uže najti v Skal.; v vinogr. z. beremo segornikou 1, 26, vfflo-gradou 5, 18, dolgou 6 etc. — meiaschou 1, denariou 2, 18, 19, 20, 23, denariau 2, 5, 6, 7, 10, 11, 14, 21, delauzhau 41, toda še denarieu 2, posharieu 33. Končnica ov se je uže zlila v u: potu 6, 36, in potui 5 mimo potou 5, 6. erbu 16, vinogradu 20. Ostanek i-dekl. je: ludi 4.
Zanimivo je, da prevaguje v dat. pl. pri mase. (za neutra nimamo primerov) znatno končnica nm: vinogradam 5, segornikham 20, delauzam 4 nasproti segornikom 6. Vendar je premalo primerov, da bi mogli najti v tem sklonu bistveno razliko med našim rokopisom in istodobnimi knjigami, toliko se pa da ipak reči, da se tudi v tem sklonu ne strinjajo dobro rokopisi s knjigami, kajti v Kast. Br. so pri mase. še zgodovinske oblike v večini, tako tudi v J. Bapt. in v Schonl. najdemo obe končnici. Če pa primerjamo ostale rokopise iz XVII. stol., vidimo, da v njih, kakor v našem, nova oblika znatno prevaguje tudi pri mase. tako v Skal., Stapl., Vinogr. z. (iz sredine XVII. stol.). O a c c. pl. je samo omeniti, da jedenkrat najdemo tudi končnico i: za suoie imenovane dolgi 14, in te oblike beremo tudi v drugih pisateljih XVII. stol., toda omejene na enozložnice („LjubIj. Zvon" VII, 565 566). Ostali primeri imajo končnico e n. pr. segornikhe 1. V loc. pl. skoraj ni organične končnice ih, samo jedini: kraih 7, v vseh ostalih slučajih se končuje ta sklon na eh, h. Končnica eh ne odgovarja neposredno staremu ehz, oslabljena je iz nenagla-šenega ih, kar kažejo najbolje oblike na h, kjer je nenaglašeni i celo popolnoma izginil: mesteh 1, vinogradeh 7, 36 in tudi poteh 2, kar gotovo ne odgovarja naravnost staremu patbln>
— leith 13. Ta končnica eh, (bh), h se ne more zmatrati za posebnost gorenjščine. Res je sicer, da je danes ta oblika posebno razširjena v gorenjščini n. pr. v narečji predvorskem (Valjav. 9), bleškem etc., toda govori se tudi v nekaterih dolenjskih narečjih n. pr. v okolici Podkogla. Jednake oblike
— katere je pa treba dobro ločiti od loc. kakor: gradeh, tateh
— se najdejo sporadično v drugi polovici XVII. in XVIII. stol.
— Samo v slučaji: dneich 10 odgovarja eih stsl. ; končnica i./0-deb. je tedaj nadomestila starejši eh (dtnehi. — dbnbh'i>), kar je uže najti v stsl. spomenikih n. pr. nebesžhf. (Scholvin 53).
Instr. pl. je ohranil večinoma zgodovinsko končnico i (g): meiashi 1, deselani, purgary 3, deli 30, gornikhi 30, jedenkrat -mi: poshormi (požarmi) 33, meiashimi 30 ima tudi to končnico, in pri tem se je v ta sklon vzela radi lože izreke še oblika nom. pl. Jednake tvorbe najdemo sporadično uže v XVI.-stol. in v sredini XVII. stol. n. pr. bratimi Dalmat. Reg. II 3 a, ozhimi Bohor. 59, 161, pustobimi Skal. 322; vplival je pri tem tudi sestavlj. skl. s svojim imi.
O dekl. a - d e b. ni nič posebnega povedati, v vseh sklonih je najti organično obliko. Gen sgl. se končuje samo na e n. pr. sille 1, gorschine 2, deshelle 8, gofpolhine 9, rokhe 15, risatue 18 etc.; dat. na i: praudi 11, škodi 20 etc.; acc. ima samo končnico o, nikoli a: nauvado 1, praudo 1 (ter) 3, 11, prauizo 3, 17 etc.; loc. je jednak dat.: deseli 1, gory 1, simi 23 etc.; instr. se glasi na o: praudo 10, 16, 18, uolo 20 etc. V nom. pl. je končnica e: meye 7, 36, praude 12 etc. in tudi: vse kriue pote (tedaj je patb v tem slučaji gen. fem.); v gen. p 1. samo zgodovinske oblike: gor 1, praud 2, rokh 38 etc.; dat. praudam 2; acc. jednak nom. praude 1, 2, 11, sramote 4 etc.; 1 o c. se končuje na -ah praudah 2, 4, 8, gorshinah 41 etc.; instr. ima še polno končnico ami: besedami 2. — Nom. acc. du. je ohranil svojo končnico: duei markhi 2, 14, duei marki 18.
Tujka: gvalt sklanja se po fem. i-dekl. tedaj acc. pl. gualti 4.
Pronom. dekl.
Pronom. poss. je skoraj v vseh slučajih ohranil svoj v, samo dvakrat najdemo krajšo obliko: acc. sgl. soi 29 in loc. pl. soih 11. V g en. sgl. je prodrla končnica sestavlj. sklanje, zato iga mimo ega: tiga 3, 12, 20, 28, obeniga in tega 3, 10, 18, obenega 8 celo teiga 2, kjer so vplivale oblike pl.; suoiga 9 in gen. fem. ie 4, nie 21. Isto je v dat.: timu 1, 2, 5, 7, timo 6, po temu 4, 7, 23, 27, 37, kateremo 7, nemu 2, 11, 12 — suoimu 9, 12, 13, 17. Loc. se ne loči od inst., končnica mu je skoraj vedno im: tim 3 (bis) 12, 16, istim 16, taistim 30, suoim 1. abednim 1, redko em: tem 3, 5, 10, 39 — fem. ti 4, 39, leti 42; instr. tem 39, 40, abenim 12 — suoio 20, niegouo 23. Gen. pl. ima končnico eh in ih: teich 2, 6, teih 16, teh 5 (bis) 24, 26, tich 12, tih 2, 7, letih 11, 20; dat. pl. tem u — tim 5, 20, tim istim 1, tystim 1, niem 20 (po sgl.), nym 9; loc. tech 1, teh 7, vseh 7, 37, soih 41; instr. vsemi 20, 39, suoimi 1.
Sestavljena sklanja.
V gen. sgl. je kakor drugod samo iga: gorskiga 10, dobriga, drusyga; fem. deuete; v dat. mimo imu tudi emu
(= emu 6»iu), kar se je razvilo še le iz nenaglašenega imu: rashalenemu 2, vdarienemu 2 in pobienimu 2, drusimu 7 etc., pomota je: gorskhurrm 4, 18; acc. fem. se končuje samo na o: gorsko 1, peruo 18 etc. Loc. ima im: drugim 1, suetim 5, 7 etc., fem. samo i: krainski, krainskhi 42, gorskhi 4, 13; instr. segorskhim 31, sgodnim 40 — veliko 1, lastno 20 etc. V gen. pl. je jedenkrat najti eh (bh): starisheh 3, toda starishih 5, starih 1, drugih 1 etc.; loc. gorskih 2, 3, 4, 14, drugih etc., instr. drugimi 20, 39, potrebnimi 20, vinogradskimi 20.
Glagol.
V inf. se je večinoma ohranil še i: ima . . . priti 1, se ima . . . naprei vseti 3, more . . . naprei pernesti 3, verniti 23, pouerniti 25, derschati 1, dersati 2, obsoditi 1, naprositi 1, pustiti gori nositi 2, sturiti 7 etc., toda more . . . pustiti sposnati inu pustit shazati 20, na prudei postauit ali ponudit 39, ima ponudit 39, nima obirat ali tergat 40, se ima pouedat inu reshlositi 4. Part. praes. act. je pravilno tvorjen: se-dezhi 3, lesezh 20. O oblikah part praet. II. sapadl, sapadel, sapal je bilo uže zgoraj potrebno povedano. Tudi v part. praet. pass. najdemo samo organične oblike: obsoiene 1, sturiene 15, perpushenu 20, dopushen 22, vdarienemu 2 etc., omeniti je pobienemu 2. Praes. 3. pl. ima nekolikokrat še staro kratko obliko: gredo 9, leshe 8, sture 15, puste 24, v vseh ostalih primerih so daljše na ostale osebe naslonjene oblike: isvsa-meio 8, vlezheio 9, prideio 11, moreio 36, derschyo 2, vosio 10, sastopio 42 etc. Tu najdemo 3. sgl.: isdere 2. toda: vmerie 16. Glagol dajati ni v praes. prešel v 1. razred iste vrste, tu najdemo: daie (3. sgl.) 12, toda glagol kopati ima po analogiji 1. razr. iskopa 30.
Ostaje še določiti, v kterem narečji je pisan ta prevod, da jezik ni popolnoma jedinstven, to je bilo uže omenjeno. Nadomeščevanje u z o, katero je nekolikokrat najti v našem tekstu, kaže na gorenjščino. Ne najdemo samo sedaj v goren. narečjih v gotovih slučajih te posebnosti (prim. Valjav. 15, Baud. d. C. Otčety 106—107), nego ta pojav poznajo uže gorenjski spomeniki iz XVI.—XVII. stol., še bolj se je pa razširil v XVIII. stol. (prim. Archiv XI, 584). S tem pojavom je v zvezi, da stoji mnogokrat o tam, kjer imajo dolenjska narečja u: v našem prevodu sploh ni posebnega nagnenja nado-meščevanja o z u. To je še sedaj posebnost gorenjskih narečij, kjer se govori •blpS, proso, trdo, meso, moj etc. (Valjav. 9,
Baud. d. C. 103), Najodločnejše pa kaže na gorenjščino skupina š za dolenj. šč, mnogo imamo primerov za š, nikoli šc, in to velja o sedanjih gorenj, narečjih in je najti tudi v gorenj, pisateljih iz XVII. stol., dočim pišejo Trub. Krelj, Dalmat. Hren, Schonl. skoraj brezizjemno šč (prim. Archiv XI 584). .Tudi refleks stsl. e, kateri je v naglašenih zlogih mimo ej v mnogih slučajih tudi e, podpira to trditev. Res je, da pišejo tudi dolenjski pisatelji n. pr. Trub. Dalmat. Hren e za nenaglašeni e, toda ti primeri se ne nahajajo v tako znatnem številu, kakor v našem spomeniku, in pri tem je treba pomisliti, da se sedaj govori v gorenj, narečjih za naglašeni e ne ej, nego e, je (i) prim. Baud. d. C. 105—106. Jaz celo tega ne morem priznavati, da se sme ej = naglašen e v spisih XVI,—XVIII. stol. zmatrati za zanesljiv kriterij dolenjščine, ker najdem to pisavo (najbrž vpliv književne dolenjščine) tudi v goren. pisateljih (prim. Archiv XI, 585). S tem se tudi strinja oslabljenje ne-naglašenega i v nejasen e, kar je sicer tudi v dolenjskih narečjih, toda v tej meri ta pojav v XVII. stol. še ni bil prodrl v dolenjščini, nasprotno je pa v XVII. stol. v gorenjskih pisateljih ta pojav uže močno razširjen. Sodeč po vseh teh kriterijih prištevam prevod med gorenjske spise.
Dodam še nekaj toček samega teksta, da se bolje razvidi, kakov je jezik v tem prevodu.
Articl. 25. Od Dreuia. Kateri enimu en Pelzar ali Dreau usame, Possekha ali Vshushi, ta Ie Sapadl 5. Markhe denariou, Inu ta pelzer Supet pouerniti.
Articl. 26. Od Koloseka. Kateri enimu niegou Leifs Vgor-shini Posseka, od Sledniga kolla Sapadl 72 denariou, Inu niemu toliko Supet pouerniti, posposnainu teh Segornikou.
Articl. 27. Od Koilla. Kateri enimu en koli Vkrade Sapade 1. Markho den: Inu temu zhegaie ta koli bili topelt namestiti ali pouerniti.
Articl. 28. Od nad Skhakaina. Vdari, ali natezhe eden tiga drusiga, Inu Škodo preime Vgorshini, ta Isti ie Sapadeu 5. Margk den: Inu temu niegouo Škodo Supet uerniti.
Articl. 29. Od Persti, ali zeline. Kateri drugimu Perst, ali Zelino usame, Inu Vsoi Vinograd Sposnashuie od pelia ali odnefse, taisti ie Sapi 72. den: Inu niemu niegouo zilino ali perst Supet Plazhati.
Articl. 30. Od Meinikhou. Kateri en Meinigkh iskopa, ali Sanizh Sturi, ie Sapal '5- Margkh den: in kai na taistim falli, ie dolsan Supet Sturi ti, Inu ta menigk, Sgornikhi, Smeashimi, ogledati Inu taistu mestu postauiti.
Articl. 31. Od Grosdia ali Saada. Kateri drugimu grosdie, ali drugi Saad Vkradel, taisti ie Sapadl hperuimu 5 Margkh den: drugimu Suoie Vhu, htretimu, pa Segorskhim Sposnainam kastigan biti, Inu timu drugimu niegouo Kkodo1) nadomestiti.
Articl. 32. Fristi Sa prodane Grunte. Kader eden en Vinograd proda, Inu Vsame Sa ta dolg Poroche, ter ta drugi Frishta neobdershi, ta Se bres niega Inu bres Gornikhoue Vole Vinograda is preusetia podstopi, taku Ima Gornigk timu, kateri Ie Vinograd prodal, Spet isrozhiti, inu aku bi kai notri delal tu Ima Sgubiti, Inu potler Ie Gorskhimu Gospudu Sapadl 5. Margk den: Satu de Se on Sam te Prauize Potstopil.
Articl. 33. Od Sposharieu. Kateri Sposhormi Vinograde, meye, kolosek, ali lefs, Inu koshenine Sata,re, ali opusti taie Sapadl 10. Margk den: Inu timu drugimu niegouo Škodo Supet Verniti, Inu nadomestiti.
Articl. 34. Od teh Terth. Kateri is2) Syllo enimu eno Vinsko Tertho doli Vdari ali possekha, ta ie Sapadl 60. den: Inu timu drugimu niegouo Škodo pouerniti.
Nekatere kratice.
Al. da Sommaripa = Grigorio Alafia da Sommaripa, Voca-bolario Italiano e Schiauo 1607; Basar = B. Bassar, Conciones juxta libellum exercitiorum S. P. Ignatij 1734; Bohor. — Boho-rizh, Arcticae Horulae 1584; Celov. rok. = celovški rokopis iz XV. stol. izdal G. Krek (Kres I 173—190); Ihrtmat. — Dalmatin, Biblia 1584; Hren = Hren Evangelia inv lystuvi 1612; J. Bapt. = Joannes Baptista a S. Cruce (Janez Svetokrižki), Sacrum Promptuarium 1691; Kast. Br. = Kastelec, Bratovske Bvqvice S. Roshenkranza 1682; Kast. N. Z. = Kastelec, Nebeshki Zyl 1684; Kast. Br. = Kastelec, Bratovske Bvqvice S. Roshenkranza 1682; Krajach. = Krajachevich, Molitvene knjisize 1657; Krelj = Krelj Postila Slovenska 1567; Megis. = Megiser Dictionarium qvatuor linguarum 1744; Petret = Petretics, Szveti Evangeliomi 1651; Pris. ljub. m. = Prisege ljubljanskega mesta iz prve polovice XVII. stoletja izdal V. Oblak v »Letopisu" 1887; Bok. kr. m. = Prisege kranjskega mesta objavil J. Pajk v poročilu mariborske gimn. 1870; Schonl. = Schonleben, Evangelia inu Lystuvi 1672; Skal. = A. Skallar, Shula tiga premi-shluuana 1643; Stapl. (Baič) = Prevod Stapletonovih evangelij
4) Sic!
2) Dodano od poznejše roke.
iz sredine XVII. st. izdal A. Raic; Trub. G. = Truber Cate-chifmus In der Windifchen Sprach 1550; Trub. A. — Truber Abeceda,rium vnd der klein Catechifmus in der Windifchen Sprach 1550; Trub. Ab. = Truber Abecedarivm 1555; Trub. t. p. d = Truber, Ta pervi deil tiga noviga testamenta 1557; Trub. t. d. d. = Truber, Ta drvgi deil tiga noviga testamenta 1560; Valjav. = M. Valjavec, Proben des Slovenischen wie es im Predvor in Oberkrain gesprochen \vird, v poročilu varaž-dinske gimn. 1858; Vinogr. z. = Vinograški zakon iz sredine XVII. stol. izdal V. Oblak v „Letopisu" 1887: Visit. — Visitatio generalis prima diaecesis Labacensis 1631 izdal Wiesthaler v »Letopisu" 1882/83; Vram. Krm. = Vramecz Kronika 1578; BA. = W. Braune Althochdeutsche Grammatik; Paul (P. M.) = Paul Mittelhochdeutsche Grammatik; WB. — Weinhold Baierische Grammatik 1867; WM. — Weinhold Mittelhochdeutsche Grammatik 1877.
Kosovo polje.
Zemljepisno-zgodovinska črtica. Spisal Simon Rutar.
/ sJL otovo ni izobraženega Slovenca, da bi ne poznal Kosovega v£) polja in ne vedel, kako žalostni spomini za Srbe in sploh za vse južne Slovane so s tem imenom zvezani. Zadnje dni junija in prve dni julija t. 1. praznovali so Srbi v kraljevini in z njimi ne le vsi drugi Srbi, ampak Slovani sploh (vsaj na tihem, ali v duhu), petstoletnico velikega zgodovinskega dogodka v Kraljevem in bližnem samostanu Žiči (ob desnem bregu I bar a, blizu njegovega izliva v zahodnjo Moravo). Spomnivši se svoje važnosti na balkanskem polotoku, poma-zilili so Srbi mladega kralja Aleksandra v Žiči, torej na tistem mestu, kjer je bil njih veliki Dušan maziljen, in s tem izjavili svojo nado, da se tudi mlademu Aleksandru kedaj posreči vzpostaviti Dušanovo carstvo v vsem njegovem obsegu in vsej njegovi mogočnosti. Mislim, da spolnimo tudi Slovenci narodno svojo slovansko dolžnost, ako se letos spomnimo imenitnega tega ozemlja, na kojem so prelivali Srbi kri za srbstvo in za krščanstvo, ozemlja, ki ga opeva toliko narodnih pesnij in se ga spomina vse slovanstvo, s tem da podamo razumnikom našim zemljevid in kratko zemljepisno-zgodovinsko črtico tega za Srbe tako znamenitega ozemlja.
Kosovo polje, ali kratko samo Kosovo, je v zemljepisnem pomenu kakih 6500 km.2 velika kotlina, ki se razprostira med Šaro planino, Severoalbanskimi Alpami, Rogozno, Kopaonikom in Črno goro (Kara Dagh). Dje-vička planina, ki se spušča od zadnjih ogrankov Severo-albanskih Alp južno proti Šari planini, deli to kotlino na dva dela, na Kosovo polje v pravem, najožem pomenu in na zapadno od njega ležečo kotlino Metojo ob gorenjem (belem) D rimu.
Severoalbanske planine se vlečejo v podobi srpa od Ska-darskega jezera proti severovzhodu skoro celo do Mitrovice. Njih najviši vrhunec je baje skaloviti Skiilsen (2296 m.) jugovzhodno od Plavanj skega jezera blizu črnogorske meje. Drugi vrhunec Žljeb (.2183 m.) vzdiga se skoro javno
Kosovo polje.
nad Pečem (Ipek). Na njegovem vzhodnjem boku izvira Beli Dri m. Mokra gora in Mali Kolašin s Čičavico planino (901 m.) južno od Mitrovice sestavljajo srpovo krivino in ost. Mokra gora je mnogo niža, ima raven hrbet s pašniki in se spušča zelo strmo k Metoji.
Kopaonik planina vleče se ob desnem bregu Ibara in Sitnice do njenega pritoka Lab blizu Prištine. Njegov naj-viši vrhunec blizu Kosovega je Šal (1659 m.) severovzhodno od Mitrovice. Kot podaljšek Kopaonika na levem bregu Laba mora se zmatrati Golja planina, ki se vleče ob novi srbski meji tjadoli do Binčje (bolgarske) Morave, ter zvršuje v gori Sv. Ilija (1190 m.) zahodno od Vranje.
Ob desnem bregu gorenjega toka Binčje Morave vleče se neprijazna in nerodovitna Črna gora, ki doseže svojo največo visočino v gori Sv. Ilija (1552 m.) severno od S ko pij a, torej uže prav blizu Lepenca, ki tečevVardar. K Lepencu pada Črna gora zelo strmo in napravlja z nasprotnimi obronki Šare planine glasoviti klanec (defilfe) Kačanik. Ta klanec se začenja pri mesteci Kačanik in se vleče 12 km. daleč celo do železniške postaje Elias-han. Dolinske strani so 250—300 m. visoke in skoro neprehodne. Lepenac se skozi ta ozki klanec tako zelo zavija, da mora železnica kakih dvanajstkrat na mostovih preko njega, in da se vrh tega še kakih šestkrat v podzemeljske predore izgublja ter spet iz njih prihaja. Zato je tukaj naj sliko vitejši del vse železniške proge Solun-Mitrovica.
Na desnem bregu Lepenca se začenja Šara planina (lat. Skardus, turški Šar Dagh) ter se vleče proti jugozahodu med Prizrenom in Skopljem. Njen najviši in najdivji del se vzdiga ravno zahodno od Kačanika in zapira z južne strani Kosovo polje. Tu se vzdiga tudi njen najviši vrhunec Ljubotrn ali albanski Ljub o t in (3050 m.), ki velja do sedaj za najvišo točko celega balkanskega polotoka.1) Ta vrhunec se daleč naokoli vidi in takoj spozna po svoji karakteristični obliki velikanske piramide. Njegovo podnožje, je vse obrasteno se samimi kostanji celo do 1300 m. višine; potem začenja še le hrastovje in nazadnje bukovje skoro do 2000 m. višine.
Od Ljubotrna spušča se proti severozahodu panoga Crnoljevica do sedla Dulja (915 m.), preko katerega vodi cesta s Kosovega polja v Prizren. Malo naprej je sedlo Lozince (740 m.), čez katero drži pot iz Prištine v Dj akovico. Od Lozinc naprej vleče se v isti smeri Djevicka planina (okoli 1000 m.) proti Mokri gori. — V jugovzhodnjem delu Kosovega polja je še Žegovac planina (okoli 670 m.), t. j. nizek ploskast hrbet, ki napravlja razvodnico (Wasser-scheide) med Sitnico in Binčjo Moravo.
>) Po najnovejših meritvah bi znašala absolutna višina Ljubo-trnova samo 2500 m., in tedaj bi bila Mu s s Al a (2917 m.) v Rodopu najviša gora na balkanskem polotoku (Mittheilungen der k. k. geogr. Cresell. Wien, Bd. XXXII. pg. 362).
Severni del Kosovega polja od Mitrovice do Labovega izliva je prav za prav le precej široka dolina reke Sitnice, ležeča od 515 560 m. nad morsko gladino. Južno od Labovega izliva se začenja potem pravo Kosovo polje in se razprostira proti jugu do planote Saši, torej 30 km. v dolžino in na najširšem mestu 16 18 km. v širino. Polje pa ni ravno, nego valovito, počasi vzdigajoče se na obe strani Sitnice. Njegova srednja nadmorska višina znaša 580 — 600 m. Planota Saši ali Sasli (turška beseda „sas" pomeni odprto taborišče) leži 580—585 m. visoko in je od severa proti jugu 8 km. dolga ter 4 km. široka. Njen najniže ležeči del je močvirnat.
Metoja je 40 km. dolga in za polovico oža kotlina med Pečem in Djakovico. Imenuje se skrajšano od Metohija, ki prihaja ali od grške besede as-rotastv, ali pa od turške „metoch", ki pomeni v najem dano samostansko zemljišče. Tudi ta kotlina je zelo valovita in ima tu pa tam celo veče griče in hribčeke. V svoji sredini leži kotlina le 406 m nad morjem, ali vzdiguje se okoli in okoli do 600 m. Ob podnožji severo-albanskih planin vleče se 2—4 km. širok pas zelo rodovitne oranice (Humuserde), ki se pa ob deževji tako namoči, da je zelo težko po njej hoditi. Ta oranica je tudi dobro obdelana, dočim leži južni del kotline večinoma le kot pusta ledina.
Vode kosovske kotline bile so sicer večinoma uže naštete, vendar jih je treba zaradi preglednosti ponoviti. Na planoti Saši leži razvodnica med Črnim ter Egejskim morjem, in sicer nahajamo tu zelo redek zemljepisni pojav „bifurkacije". Potok Nerodimka namreč, ki izvira v Crnoljevi planini, razdeli se pri selu Fatic itd. in teče v L ep ena c ter po tej reki v Vardar in Egejsko morje. Severni rokav pa teče skozi dve uri dolgo Šašliško blato in potem skozi Rabovsko (Rebovačko?) blato v Sitnico, ki izvira pod imenom Crna-lejska (Crnoljeva?) reka pod sedlom Dulja.
Sitnica sprejme kmalu po svojem izviru mnogo večih potokov z desne strani, tako da naraste uže na Kosovem polji v precejšnjo reko. Prvi veči pritok od leve strani ji je Drenica reka, ki prihaja z vzhodnjih obronkov D j evicke planine in se jugozahodno od Prištine v Sitnico izliva. Tudi Lab z desne strani dovaja Sitnici mnogo vode, tako da je pri Mitrovici mnogo veča kot I bar, a vendar mora njemu svoje ime žrtvovati (bržkone ker je ženska!), in ta jo potem dalje odpelje po Moravi v Donavo in slednjič v Črno morje.
Metojine vode se po Belem Drimu odtekajo v Jadransko morje. Najniža razvodnica med Črnim in Jadranskim morjem je sedlo Loznice. Kakor je bilo uže povedano, izvira Beli Drim (albanski: „Drim bard") pod imenom Veliki Istok med Žlebom in Mokro goro. Kmalu potem
sprejme Drim od desne strani Jablanico in Pecansko Bistrico, ki priteče iz široke doline med Žljebom in Peki en om (2166 m.). Na južnih obronkih poslednje gore izvira De danska Bistrica, ki se nasproti holmu Koznik izliva v Drim. Zadnji veči pritok Drimov v Metoji z desne strani je Ribnik, ki teče skozi Djakovico.
Od leve pritekata Drimu najpoprej Glina in Banja reka ali Banjica, potem pa Topluha izpod Crnovljeve planine in Prizrenska Bistrica izpod Šare planine. Na zahodnji strani Prizrena si je izdolbel Drim 32 km. dolgo, jako ozko in navpično korito celo do kraja Kukiis, kjer se potem spaja z od juga prihajajočim Črnim D rim o m. Poprej pa, predno si je Beli Drim svojo novo strugo prekrčil, stalo je gotovo po vsej Metojini jezero.
V političnem obziru je Kosovo dandanašnji vilajet (namestništvo, pokrajina) z glavnim mestom Priština. Kosovski vilajet se deli na šest sandžakatov, t. j. na pri-štinski, skopeljski, prizrenski, pecanski, sjeniški in plev al j s ki. Sandžakati Plevlje, S j e n i c a (Novipazar) in Skoplje (skrčeno od „Usko polje", turški Uskiib) ležijo uže zunaj geografijskih mej Kosovega, zato ne spadajo v okvir te črtice, in ne bodemo dalje o njih govorili.
Prištinski jsandžakat se razprostira od Mitrovice pa do Crnegore in Šare planine na jugu. ali tako, da vsa dolina ob Lepenci in Nerodimki tjagori do Varoši (blizu Veri-sovica) spada še pod Skoplje. Na vzhodu meji prištinski sand-žakat s kraljevino Srbijo, na zahodu pa ob Crnovljevo in Djevicko planino. Glavno mesto Priština leži v strani 10 km. od reke, ob stari cesti, ki je iz Mitrovice skozi Gnjilan v Kumanovo držala. Hiš ima nad 3500 in v njih okoli 18.000 prebivalcev, t. j. 13.000 pomohamedanj enih Srbov, 1.300 osmanskih Turkov, potem več ciganov, Židov in Albancev. Ulice so zelo ozke, zavite in slabo potlakane, hiše so iz lesa in ilovice ter z opeko pokrite. V mestu ni nobenih zanimivostij, razven nekdanjega gradu kralja Milu t in a (1275-1321), ki služi še sedaj Turkom kot vladino poslopje, in 12 kamenitih mošej. „Pazar" je čisto neznaten, vendar so vsako leto maja in oktobra meseca dobro obiskani sejmi za konje in goveda. Obrtnije mesto nima nobene. Še pred Milutinom je stoloval v Prištini srbski kralj Štefan Nemanja 1. 1160, pa tudi kralj Štefan Uroš III., car Dušan, car Uroš in vojvoda Vuk Brankovic so često bivali v Prištini. Milutinjedal sezidati tudi lep samostan Gračanica, uro vožnje južno od Prištine.
Gnjilan ali Gilan jugovzhodno od Prištine ima 650 hiš in 3000 prebivalcev (mahomedanskih Albancev in Srbov).
Mitrovica leži jako slikovito v mali kotlini med visokimi gorami ob sfetoku Sitnice in Ibara. Prebivalcev ima pa le malo (okoli 3.500), večinoma pomohamedanjenih Srbov. Tu je sklepna postaja železnice Solun-Mitrovica. Na zelenih obronkih Rogozne, skoro ravno nad Mitrovico, se vidij& razvaline nekdaj imenitnega grada Zvečan, kjer so nekdaj srbski kralji stolovali.
V pečkem sandžakatu so naslednji kraji:
Pec (turški Ipek) na podnožji Žljeba ob obeh straneh Pedanske Bistrice ima okoli 3000 hiš in 15.000 prebivalcev, ki so dandanašnji z večine mohamedanski Albanci, potem pa tudi poturčeni Srbi in katoliški Albanci. Hiše imajo večinoma lesene stene in so z opeko pokrite. Ob hišah so prostorna dvorišča in z drevjem nasajeni vrti, kateri so proti ulicam še sfe zidovi iz opeke zagrajem. V glavni ulici stoji okoli 1000 siromašnih lesenih prodaj alnic, delalnic in kavam. Ostale ulice so kotaste in slabo potlakane. Mesto se šteje za bogato, ker stanujejo tu mnogi zemljiščni posestniki iz Metoje. Kupčuje se z volno, izdeluje pa safian in drugo usnje. Arbanasi vedno bolj iztiskajo Srbe, katerih je sedaj uže le malo več. V Peci je tudi mala katoliška župnija za katoliške Arbanase sosednih vasij. Četrt ure nad mestom pri začetku Bistričinega debra leži samostan sv. Arsenija ali sv. Save, katerega še sedaj „patrijaršija" imenujejo, ker je bil nekdaj sedež srbskega pa-trijarha. Samostan je dobro zavarovan, z jarki in čveteroogla-timi, 35 m. visokimi zidovi obdan ter ima lepo dobroohranjeno cerkev byzantskega zloga z grobovi srbskih patrijarhov. Severovzhodno od Peca, nad vasjo Jablanica se vidijo razvaline samostana Studenica, ki je bil nekdaj zelo velikansk, iz marmora sezidan, in je imel veliko cerkev v podobi križa.
Petnajst kilometrov južno od Peca se nahaja imenitni samostan Decani ali Visoki Decani, v slikoviti dolini Decanske Bistrice 680 m. nad morjem. Ta samostan je začel zidati srbski kralj Štefan okoli 1. 1330. na spomin zmage nad Bolgari, in po njem je ta „sveti kralj" tudi svoj priimek dobil „Štefan Decanski". Zdi se pa, da ga je še le njegov sin Dušan okoli 1. 1335. dozidal. Ves samostan je sezidan iz pisanega marmora, ki je baje tako zložen, da se menjajo rudeče, modre in bele barve. Okoli samostana je več jednonastropnih hiš, in vse skupaj je s 5 m. visokim zidom obdano. L. 1687. in 1692. so Turki vso okolico decansko strahovito oplenili.
D jako vi ca ali, kakor se navadno oficijelno in na zemljevidih imenuje, Djakova, leži ob vznožji nizkih gora ob potoku Ribnik. Mesto ima okoli 4100 hiš in blizu 25.000 prebivalcev, večinoma poalbanjenih Srbov mohamedanske vere in najfa-natičnejših poturic. Res je, da živi v mestu še nekoliko pra-
voslavnih Srbov, (okoli 1.500, ki so večinoma trgovci, orožarji in kovači), ali število teh se vsak dan manjša, ker prestopajo k mohamedanski veri ter postajajo Albanci. In vendar je bila ob času srbskega gospodstva v Djakovici pravoslavna viša šola (od todi tudi mestu ime, ker „djak" pomenja učenca, ki se pripravlja za duhovski stan). Pravijo, da je bilo onda v Djakovici in njeni okolici toliko cerkva, samostanov in šol, kolikor dni v letu.
Djakovica je zelo obširno mesto in ima čedne lesene, z opeko krite hiše. Ulice pa so ozke, neredne in zelo umazane. Na pazaru (tržišči) je 800 lesenih koč, prodajalnic, kavarnic in delalnic za orožje ter druge kovinske predmete. Kot trgovinsko mesto je Djakovica mnogo važnejša od Prizrena ali pa Peča. Izvaža se mnogo sadja in žita. Prebivalci veljajo za najbogatejše cele Met oje. Tudi obrtnost je precej znatna, in se izdeluje zlasti safiansko usnje in lepo cizelovano orožje. Katoliška župnija v Djakovici šteje 47.000 katoliških Albancev, od katerih pa le manjšina v mestu samem stanuje, večina pa v bližni okolici.
Prizren, nekdanja prestolnica srbskih carjev, leži ob Prizrenski Bistrici tam, kjer izstopa ta iz Šare planine v metojsko kotlino. Mesto je zelo prostorno, šteje do 5000 hiš in okoli 40.000 prebivalcev, je torej poleg Soluna največe mesto zahodnjega dela balkanskega polotoka. Od prebivalcev so četiri petine mohamedanske (okoli 6000 Osmanov, drugi so Albanci ali poalbanjeni Srbi), jedna petina pa obstoji iz pravoslavnih Srbov in nekoliko (1.200) katoliških Albancev. Ulice so precej široke in ravne, deloma celo dobro potlakane in mnogo čistejše kot po drugih turških mestih. V mestu je 25 mošej, od katerih so nekatere zelo prostorne, potem 26 turških, 3 srbske, 1 katoliška in 1 cincarska šola. Čez Bistrico vodi devet, večinoma lesenih mostov. Ravno nad mestom (na južni strani) stoji sedanji močno utrjeni grad.
Na prizrenskem pazaru, ki je seveda poseben del mesta za-se, stoji 2000 prodajalnic, kjer se prodajajo različni in lepo izdelani obrtnijski predmeti, n. pr. orožje, safijan-usnje, usnje po kordovanskem načinu izdelano, lončenine, vrvi, predmeti iz filigrana, nakrasnine iz srebra in zlata v lesene ročaje ali v cevi za kajenje uložene, da, ulagajo jih celo v kovinske izdelke. Taki prizrenski izdelki so po vsem vzhodu na dobrem glasu. Posebno živahna je trgovina z domačimi zemeljskimi pridelki. V vsej okolici čuti se zelo pomanjkanje drv.
Visoko nad Bistrico vzdiga se na jugovzhodnji strani mesta razvalina starega carskega grada Drvengrad (Dre vengrad?), tudi Višegrad imenovana. Prizrenci pripovedujejo, da ga je dal sezidati car Dušan, in zato ga imenujejo
tudi „Dušanov grad'. Mnogi verujejo, da leži tam pokopan srbski car tega imena. Tuje stoloval L 1340. Štefan Dušan, 1. 1375. pa Lazar Grbljanovič.
Prizrenski sandžakat sega ob levem bregu Drima proti severu celo do pritoka Banja ali Miruša, proti severovzhodu pa do Crnovljeve planine.
V narodopisnem (etnografskem) obziru je prebivalstvo Kosovega polja zelo mešano. Ne glede na prave (osmanske) Turke, ki žive le po večih mestih, imamo tu še Srbe, Arbanaseali Škipetare, Bolgare, Cincare ali Macedo-Vlahe, Cigane in Žide španjolskega pokolenja. Da, še celo nekaj malo Čerkesov se nahaja v okolici prištinski (v selih: Azizje, Čerkesko selo in Avalipotok).
Kolikor je bilo do sedaj znano, stanujejo Srbi le na pravem Kosovem polji. t. j. ob obeh straneh Sitnice tjagori do Šašliške planote. Le ob dolenji Drenici in jugovzhodno od Prištine, okoli Janjeva, sezajo Srbi malo dalje od reke celo do podnožja gora. Razven tega stanujejo čisti Srbi le še v okolici prizrenski. Z Albanci pomešani pa prebivajo Srbi ob izlivu Topluhe v Drim in više gori pod planino Mi lan ovac; potem po vsej srednji Metoji, na desnem bregu Drima do podnožja gora, na severu celo do reke Jablanice; dalje med Banjo in Glino, na jugu Djevičke planine, in pa še na zahodnji strani Dečanov. Drugodi pa, torej še na večem prostoru kot Srbi, imeli bi stanovati Albanci ali Arbanasi, in še celo ob novi meji srbske kraljevine, t. j. po goratih predelih vzhodno od Mitrovice in Prištine.
Sedaj pa je začel znani žurnalist Spiridijon Gopče-vič1) trditi, da so še po vsem Kosovem polji in po Metoji Srbi v veliki večini naseljeni. On nahaja Albance le v okolici djakoviški in ob Dečanski Bistrici skoro tjagori do Peča, potem nad Pečem okoli sela Jablanica, po vsej dolini gorenje Gline, Banje in Topluhe, ter tja čez Milanovac planino v dolini Dre-nice (skoro celo do njenega izliva) in njenega pritoka Obilica. Tudi ob srbski meji je Gopčevič zožil albansko zemljišče. Ob Binčji Moravi in njenih pritočičih beleži Gopčevič na svojem narodopisnem zemljevidu Stare Srbije le tu pa tam kako albansko naselbino, dočim se je poprej vsa dolina vzhodno od Gnjilana zmatrala za albansko.
Bolgarov Gopčevič ne pozna v prištinskem sandžakatu, dočim so jih starejši narodopisci „ dosledno beležili po vsej gorenji dolini Binčje Morave (med Žegovcem in Črno goro) doli do Podgradja (vzhodno od Gnjilana) in potem severovzhodno
») Spiridion Gopčevič, Makedonien und Altserbien, Wien (Seidl & Sohn) 1889.
od Gnjilana okoli albanske naselbine v dolini spet doli k Binčji Moravi, zahodno in južno od Vranje. Da Gopčevič Bolgarov tu ne nahaja, to ni nič čudnega, ker je svojo knjigo pisal z namenom, da dokaže, da je bila vsa Makedonija zmerom in da je še sedaj srbska, a ne bolgarska. Njegov narodopisni zemljevid uže zaradi tega ne more imeti znanstvene veljave, ker se ne naslanja na uradne (oficijelne) podatke, nego samo na ustna poročila mnogokrat neukih ljudij.
Povsodi po omenjenem ozemlji imajo mohamedanski Albanci moralično in politično prvenstvo, oni so prevzetni, vendar poštenejši in radodarnejši, kot njih katoliški sosedje. Oni tekmujejo s pravimi Osmani in so jih skoro uže iz vseh služeb izpodrinili; zaničujejo vse, kar je krščanskega, zlasti pa slovanski jezik. „Besa" (moška beseda;, gostoljubnost in krvna osveta so pri njih zelo spoštovane, ravno tako kot pri hribovskih Arbanasih; večinoma so zemljiščni posestniki, (pa ne obdelujejo zemlje sami), trgovci in obrtniki. Oblačijo skoro povsodi, zlasti pa po mestih, svojo narodno „fustanelo", t. j. v mnogo gub nabrano, do kolen segajočo površno obleko.
Pravi Osmanlije so fanatični zaničevalci vsega tujega; deloma opravljajo vladine službe, deloma pa so zemljiščni posestniki, ali pa tudi obrtniki, n. pr. kavarnarji, kovači orožja, sedlarji i. t. d.
Srbski poturice razumejo le redko in s težavo arabski ter so zelo divji in po goratih krajih tudi roparski („hajduci"). Vendar po tu opisanem ozemlji nimajo posebnega vpliva. Pravoslavni Srbi so zelo tiho, apatično prebivalstvo, ki je popolnoma odvisno od premožnih vlastelov in trgovcev, ter molče izvršujejo zapovedi turških ag. Slepo udani so tudi svojim nevednim popom, katerim se samopridnost in dobič-karija uže na obrazu čita. Pravoslavni Srbi so siromašni, zmerni in z malim zadovoljni, ali ne posebno gostoljubni.
Bolgari so skoz in skoz pravoslavne vere, so zelo delavni na polji in znajo posebno zelenjavo uzorno gojiti. Premeteni in zvijačni so toliko, da se znajo odtegniti zahtevam svojih mohamedanskih tlačiteljev. Na videz so pokorni in poslušni, ali ob ugodni priložnosti se vendar odtegujejo in celo ustavljajo, da na zadnje le dosežejo svojo voljo. Bolgari so večinoma premožni poljedelci, ali so siromašno oblečeni in nosijo zmerom ovčjo kučmo na glavi. Samo na tihem in doma govorijo bolgarski, (kakor tudi vsi drugi narodiči, kjer so v manjšini), javno pa le arabski.
Katoliki našega ozemlja so večinoma albanskega po-kolenja. Tisti, ki so zunaj mest naseljeni, so posebno hrabri, pa tudi lakomni in podkupljivi. Nimajo nobene politične
veljave in so večinoma mali trgovci, delavci in služabniki. V Prizrenu imajo svojega katoliškega nadškofa
Romanski Cincari ali Kuco-Vlahi se imenujejo v Metoji „Goge" in so vsi pravoslavne vere. Ti se s Srbi jako dobro razumejo, poprijeli so tudi uže zelo srbski jezik in srbske običaje, tako da jih Srbi prištevajo k svojim. Cincari (tako imenovani, ker se v njih jeziku pet „cinc" = cinque veli) so jako marljivi ter žilavi trgovci in obrtniki, zlasti pa kot dobri zidarji znani po vsem balkanskem polotoku.
Čerkese je naselila turška vlada 1. 1864. na Kosovem polji, da bi v njih vzgojila hrabre tekmece proti Srbom. Vendar se ji to ni posrečilo, ker žive v velikem pomankanji in zelo siromašno. Vendar se 1. 1878. niso hoteli povrniti v svojo prvotno domovino, ko so se drugi njih sorojaki vračali.
Židje, katerih je zlasti v Prištini precej, so se iz Španije sem doselili in govore še vedno pokvarjeno španjščino.
V trgovinskem obziru zadobilo bi Kosovo polje lahko veliko važnost, ko bi se dozidala železnica Mitrovica-Sarajevo. Kakor je znano, dodelana je uže kakih dvajset let železnica Solun -Mitrovica. Njen lastnik je baron Hirsch in ta ne gleda na ugodnost potovalcev, nego samo na to, kako bi si svoje ž jpe napolnil, zato ima same stare vagone brez vsake udobnosti. Iz Skoplja naprej se vozi železnica samo trikrat na teden. Na tej progi so sledeče postaje: Eles-han (Elijin han) 24 6 km, Kačanik 117 km, Verisovic 18-4 km, Lipljan 19'5 km, Priština 19 2 km, Vučitrn 19'6 km. in Mitrovica 6*6 km.
L. 1869. mislili so tudi o nadaljevalni progi Mitrovica-Sarajevo. Po prvem načrtu bi šla ta 350 km. dolga proga iz Sarajeva čez razvodnico pri Vitez-K ar a ul i, potem po dolinah Prace, Drine in Lima do Bjelopolja; od todi pa čez sedlo Sasvica v Rožaj na Ibaru in potem ob tej reki dalje v Mitrovico. Po tem načrtu bi imela torej ta železnica prekoračiti dve razvodnici: Vitez-Karaula 945 m. in Sasvica 1380 m. nad morjem. Pod prvo razvodnico bi se napravil v višini 872 m. — 440 m. dolg tunel; pod drugo pa v višini 1160 m. drug, — 1040 m. dolg predor.
Ob istem času študirali so tudi še drugo, za 20—25 km. krajšo progo, katero je turška vlada iz vojaških obzirov zagovarjala. Po tem načrtu bi držala železnica iz Prjepolja po dolini Miloševe in potem skozi 3 km. dolg predor pod sedlom Jadovnik v Sjenico. Iz Sjenice bi šla po dolini Brnjičke reke čez sedlo Pometenik v dolino Ljudske reke v Novi pazar in slednjič odtodi čez Vučjolokvo pri Točanici v dolino Ibara ter po tej v Mitrovico. Po tem načrtu bi morala železniška proga tri razvodnice prekoračiti:'
Jadovnik 1290 m., Pometenik 1304 m. in Rogozna planina 1469 m., a pod vsako bi bil daljši predor potreben. Po tem načrtu bi postala železnica mnogo strmejša in bilo bi jo precej teže izpeljati.
Odkar je Avstrija posedla vso zemljo do Lima, postal je tudi promet na železnici Solun-Mitrovica mnogo živahnejši, ker se pivo in drugo blago čez Solun, ali pa tudi čez Beligrad-Skoplje mnogo ceneje uvaža v garnizijske kraje ob Limu (Priboj, Prjepolje in Bjelopolje), kot pa po zelo slabih potih iz Sarajeva čez Romanj o planino in Mednik.
V zgodovinskem obziru je naše ozemlje zelo imenitno. Ni sicer še določeno, ali je slavno mesto Ul piana seu Justini a na secunda stalo tam, kjer je dandanšnji Lipljan (na desnem bregu Sitnice, južno od Prištine), ali pa na mestu sedanjega Prizrena. Vendar pa je gotovo, da je bilo Kosovo polje uže pod rimskim gospodstvom popolnoma obljudeno, in da se je tudi krščanstvo tam zgodaj ukoreninilo. Za preseljevanja narodov bilo je izvestno tudi na Kosovem polji zelo živahno in nemirno.
Potem ko so se bili Srbi za cara Heraklija (610—641) v svojo današnjo domovino naselili, pripadalo je Kosovo polje takoimenovani Raši (Raša ali Raška je levi pritok Ibara) ali Stari Srbij i. š&rci planina in Črna gora delali sta jugo-vzhodnjo mejo srbske oblasti. Porečje obojne Morave je bilo za časa Konstantina VII. Porphyrogeneta, (ki je pisal okoli 1. 949.) uže popolnoma v bolgarskih rokah. Konstantin imenuje Rašo (ri 'Pitni) mejno trdnjavo proti Bolgarom (De administrando imperio cp. 30). Bolgarski car Simeon (f 927) si je bil pridobil tudi vse Kosovo in Rašo ter podredil te kraje bolgarskemu patrijarhatu, ki je imel svoje škofije v Lipljanu (Lipenium), Prizrenu, Hvostnu (blizu Peča) in v Raši. Za njegovega naslednika Petra (927—969) in za mogočnega cara Samuela (977-1014) se to ni nič spremenilo. Ko so pa Byzantinci 1. 1018. popolnoma potolkli Bolgare pri Vela-sici (Veles ali Kopriilii ob Vardaru), pripadlo je vse Kosovo cesarju Basiliju, in Raša (to 'Pdtaau ippouptov) je postala by-zantinska mejna trdnjava proti Srbom.
Ali uže pod konec XI. stoletja so začeli Srbi Kosovo spet prisvajati si ter z grada Zvečana pri Mitrovici nadlegovati byzantinski Lipljan. L. 1120. se posreči Srbom, vso Rašo dobiti v svoje roke; pa uže 1. 1149. prišel je cesar Manuel z veliko vojsko in spravil Rašo spet v svojo oblast. Vendar je pustil predobljeno zemljo poprejšnjemu srbskemu županu, samo da ga je moral ta za svojega gospodarja spoznati. (Ji-reček, Die Handelsstrassen von Serbien und Bosnien, pg. 32).
Veliki ta župan je bil slavni Štefan Nemanja (1159 —1196). Predobivši vse zemlje svojih bratov ter Hib m, Tra-vunijo in Zet o (t. j. današnjo Hercegovino in Črno goro), začel je Nemanja po Manuelovi smrti 1. 1180. Kosovo prisvajati si. Zaporedoma je predobil župe: Lab (ob reki jednakega imena), Lipljan, Kostrhc (severno od Peca), Hvostnti in Patkovo pri Djakovici. Tako je spravil vso Staro Srbijo v svojo oblast ter jo podredil srbskemu nadškofu, ki je stoloval v samostanu Žiči. Ali uže proti koncu XIII. stoletja so prestavili nadškofovsko prestolnico v Ped, glavni kraj župe Hvostno.
Od Nemanje utemeljeno srbsko carstvo začelo se je kmalu širiti proti jugu. Štefan Uroš II. Milutin (1282 do 1320) je premagal velik del Makadonije in Albanije, ter njegov vnuk Štefan Dušan (1331—1355) posede vso Makedonijo s Tesalijo, vso Albanijo z Epirom. Ponosen zaradi tega uspeha se da kronati za cesarja „vseh Srbov in Grkov" ter si izvoli Prizren in Skoplje za svoji prestolnici. Ali po Dušanovi smrti začelo je srbsko carstvo hitro razpadati. Povsodi so nastopili domači knezi kot neodvisni vladarji. Proti Dušanovemu sinu Urošu vzdignil se je kralj Vukašin ter mu 1. 1370. otel vso moč in oblast. Njegov sin je bil slavni Kraljevič Marko, ki je stoloval v Prilipu blizu Bitolije ter priznaval turškega cesarja kot svojega vrhovnega gospodarja in se je tudi zanj bojeval proti kristjanom.
Politična moč in sijajnost srbskega carstva razvila je tudi nenavadno živahno kupčijo in obrtnost po Stari Srbiji. Trgovina je šla vsa proti Jadranskemu morju, v Skadar in na izliv Drima, v Bar (Antivari) in Kotor, zlasti pa v Dubrovnik. Izvažali so iz Srbije živino, sir, suhe ribe, živalske kože (od volkov, jelenov, zajcev, lisic, kun i. t. d.), volno, med, vosek, lesene izdelke in rude (zlasti srebro). Nasproti pa so uvažali najbolj sol (od izliva Neretve, iz Dubrovnika, Kotora in Sv. Sržja na ustji Bojane) ter sukno. Tvarina za obleko je prihajala največ iz Benetek in drugih italijanskih mest v južno Dalmacijo, od todi pa dalje v Staro Srbijo. Srbsko plemstvo je ljubilo lepotičje in nakrasnine ter je rado kupovalo narejeno obleko, svilo, žamet in zlate brokate. Nadalje so se uvažale vsakovrstne zlate in srebrne nakrasnine, orožje, sekire in drugo orodje, konjska oprava, posoda, čaše in druga steklenina, dišave, južno sadje, ribe, olje in vino.
Dubrovniške karavane so potovale skozi Trebinje in Gacko čez sedlo Čemerno v dolino Drime in potem dalje ob Limu v Prjepolje, Sjenico, Novi pazar in Mitrovico. Odtodi je držala trgovinska pot čez Novo brdo ob Binčji Moravi v Sredec in dalje v Carjigrad. Na tej poti so imeli Dubrovčani tudi
pošto upeljano. Listonoša (lat. cursor) je potreboval iz Dubrovnika v Novo brdo sedem dnij (če je bilo vreme slabo tudi 12—15 dnij), v Carjigrad pa 15 dnij. L. 1397. je sklenil du-provniški senat, da smejo listonoše privatna pisma samo na bovratku prenašati.
S tem trgovinskim potem se je deloma vjemal drugi, ki je vodil iz Hrvatske na Kosovo, in katerega so se Turci vselej posluževali, kadar so v naše dežele ropat hodili. Ta pot je vodil skoro v premi črti iz Ogulina v Bihač, Ključ, Jajce, Travnik, Sarajevo ter po dolini Prače in Lima v Prjepolje, dalje pa skupno z dubrovniškim. Mimo imenitnega grada Zvečana, ki se v srbski zgodovini XI.—XV. stoletja tako često imenuje, prišlo se je v V uči trn ob Sitnici, ki je bil konec XIV. in v začetku XV stoletja zelo živahno in važno tržišče.
Iz Vučitrna vodil je pot v Prištino, kjer je bila v prvi polovici XV. stoletja jedna najvažnejših trgovinskih naselbin Dubrovčanov. Iz Prištine je šla potem trgovina skozi južni del Kosovega polja v Lipljan in od todi dalje mimo tolikokrat imenovanih gradov Svrčin, Paun in Nerodimlja skozi Kačanik v Skoplje (Jireček, o. c. pg. 86 in 87).
Dragi trgovinski pot od jadranskega morja v Staro Srbijo je vodil iz Kotora ali Bara skozi Črno goro („la via de Zenta" = Ceta) v važno tržišče Brskovo ob gorenjem Limu in potem čez visoko ležeče sedlo Mokra planina v Pec (Pech, Piech). V tem. patrijarškem mestu je bila v XIV. stoletji tudi naselbina dubrovniških trgovcev. Iz Peča je šla dalje trgovina ali v Prizren, ali pa čez Kosovo polje k rudnikom v Novo brdo. Pot Kotor-Peč je bil posebno živahno obiskan v tistem času, ko so Benečani obustje Drima in Bojane v svojo oblast dobili ter tam svoje carinarne postavili.
Tretji pot je vodil od tu omenjenega obustja skozi S kadar pod gradom Danj (Daino, 21J2 ure jugovzhodno od Skadra) in dalje skozi albanske gore v Prizren, kjer nekateri iščejo rimsko mesto Theranda. V XIV. stoletji so imeli Du-brovčani tukaj jedno svojih najpoglavitnejših skladišč, in od 1. 1340. naprej je tu stalno prebival dubrovniški konzul. Za dušne potrebe tujih trgovcev sta bili takrat v Prizrenu dve katoliški cerkvi. Ali uže 1. 1433. spomina se Prizren kot „zapuščeno" tržišče. (Jireček, str. 67.)
Iz Prizrena je držal pot naprej po metojski ravnini, ki je bila onda polna bogatih vasij, čez sedlo Dulja v Lipljan. Ta kraj je bil pod byzantinsko in bolgarsko vlado imenitno mesto, ki je imelo svojega škofa. Ko so pa pozneje srbski kralji bolj za Prištino skrbeli, in ko so zasloveli rudniki v
Novem brdu, propadel je Lipljan, vzeli so mu celo zadnje spomenike slavne preteklosti, namreč rimske napisne kamene, ter jih porabili pri zidanji samostana Gračanice. — Od cestnega križišča v Lipljanu je vodil pot dalje skozi Janjevo v Novobrdo in potem skozi Vranjo čez gorsko sedlo v Sredec.
Novo brdo leži 23km. vzhodno od Prištine na visoki gori 1124 m. nad morjem in 300 m. nad sosednimi dolinami. Ob severni strani grajskega griča se vije Kriva rijeka, nekdaj Topolnica imenovana, na južni pa teče Priljep-nica, a obe dve hitita v Binčjo Moravo. Novo brdo (Novus Mons, Nyeuberge) je bilo med leti 1350—1450 najvažnejše mesto v vsej sredini balkanskega polotoka. Njegovo tržišče („mercatum" ali „burgus") je ležalo pod grajskim gričem, več hiš pa je bilo daleč okoli blizu rovov raztresenih, kakor se iz njih razvalin še zmerom lahko spozna. Dva gradiča (Pri-zrenac in Priljepac) sta služila za obrambo rudnikov.
Prvikrat se spomina Novo brdo. 1. 1326. in takrat je bilo uže precejšnje tržišče. Za vladarjev Lazara, Štefana LazarevicainJurjaBrankoviča razcvelo seje to mesto do tržišča prve vrste. Dubrovčani so imeli tu svojo glavno naselbino, in od todi so razpošiljali vesti iz svoje domovine v druge bližne naselbine. Tudi Italijani, zlasti Benečani, so bili tu kot trgovci naseljeni, takisto tudi več srbskih plemičev. Kakor povsodi drugod po Bosni in Srbiji, tako so tudi v Novem brdu Saši rudo kopali in talili. Ti saski „purgari" so imeli tu svojo veliko cerkev sv. Nikolaja, takoimenovano „saško cerkvo". O bogastvu novobrdskih rudnikov razširile so se bile po Evropi bajne pravljice. Byzantineč Krito bul os piše, da se v Novem brdu zlato in srebro kar iz zemlje orje, in Francoz Brocquiere je slišal 1. 1433., da dajejo rudniki 200.000 dukatov čistega dohodka na leto.
Tudi v Janjevu (jugovzhodno od Prištine) bila je naselbina dubrovniških trgovcev, in uže 1. 1328. se tu omenja katoliška župnija. V okolici je vse polno rovov in žlindre, kar dokazuje, da so tudi tukaj bivali nekdaj rudarji. Še sedaj je v Janjevu osamljena katoliška občina (srbski govoreča), ki se peča z ulivanjem medi. (Jireček pg. 57.)
Tudi ob jugozahodnjem podnožji Kopaonika (ime mu je od todi, ker so v njem rudo kopali) bilo je več rudnikov, n. pr. v Brveniku ob izlivu Brvenice v Lab in na cesti, ki je vodila iz Prištine ob Labu mimo grada Vrh lab v Kur-šumije. V Brveniku se spominajo 1. 1280. kotorski in dubrov-niški naselniki ter 1. 1346. katoliška cerkev sv. Trifona, patrona kotorskega). — Drugi še veči rudnik je bil v T repe i severovzhodno od Vučitrna. Trepča ali Trepde spomina se prvikrat 1. 1303., ali sloveti je začel ta rudnik še le v prvi polovici
XV. stoletja, ko je bilo tu poleg Prištine in Novega brda najimenitnejše tržišče v Srbiji. Zraven dubrovniških nahajamo tudi spljetske trgovce v Trepci.
Tako bogato in cvetoče je bilo Kosovo polje pred turškimi navali. Strašne propasti pa ni zakrivila jedino le kosovska bitka, o kateri vemo prav za prav jako malo zgodovinsko resničnega. Kakor je obče znano, dogodila se je ta bitka na Vidov dan (15. junija, po gregorijanskem koledarji bi to bilo 13. junija) 1. 1389. Pripoveduje se, da je bil takrat sultan Murad s 300.000 vojaki Balkan (?) prekoračil in se utaboril najpoprej pri Čuk ar k i (482 m. visoka razvodnica med Moravo in Vardarom). Od tod je potem drl na Kosovo polje in se utaboril 8 km. severozahodno od Prištine. Tu ob potoku Brnjici, ki teče vzporedno z Labom, postavil se mu je srbski car Lazar Grbljanovič sfe 100.000 vojaki nasproti, carjev zet Vuk Brankovič pa je stal od zadej v pričuvi (reservi) z 20.000 konjiki. Desnemu krilu srbske vojske je zapovedoval albanski junak Jurij Kastriotid Skenderbeg, levemu pa bosenski ban Štefan Tvrdko. Uže v jutro Vidovega dne priplazil se je drugi carjev zet, vojvoda Miloš Obilic, v šator sultana Murada ter ga z bodalom smrtno ranil. Bežečega so Turki ujeli in pripeljali nazaj pred sultana še, predno je bil življenje izdihnil. Odsekli so mu glavo in umrl je ob jednem sč sultanom. Mesto Murada prevzame njegov sin Baj azet-Ilderim (t. j. „blisk") zapovedništvo turške vojske in po hudem pet ur trajajočem boji potolče popolnoma Srbe, potem ko je bil Vuk Brankovič se svojo pričuvo k sovražniku prešel.
Tako pripovedujejo narodne pripovedke, pisana zgodovina pa o vsem tem nič več ne ve. Čudno je verovati, da bi se bili Srbi na tako odprtem polji in imajoči reko Lab za hrbtom v boj spustili. Izdajstvo Brankovicevo je premalo z razlogi podkrepljeno, in težko bi ga bili Srbi še živeti pustili, ko bi on res bil tako veliko nesrečo zakrivil (Gopčevic, o. c. pg. 228). Opomniti je tudi, da se nahaja več „Kosovih polj" po slovanskem jugu. Še najbolj bi pričal Muradov nagrobni spomenik (turški „turbe"), ki se nahaja 8 km. severozahodno od Prištine, za resničnost kosovske bitke, ako bi bil ubiti sultan res tam pokopan. Aii Hammer trdi v svoji »Zgodovini osmanske države", da je Murad zakopan v Brusi, v mošeji, katero si je sam sezidati dal.
Bodisi uže s kosovsko bitko kakor koli, to je gotovo, da ona ni prouzročila propada srbske države. Prvi udarec od Turkov dobila je Srbija uže 1. 1371. v bitki pri Črmenu ob Marici (zahodno od Drinopolja, 7. oktobra). Srbi so bili tu popolnoma potolčeni, in kralja Vukašina je ubil na begu njegov
lastni sluga. Od sedaj naprej je zavladala v Srbiji anarhija, in pojedini knezi so vladali vsak v svoji zemlji. Še največ vpliva je imel knez Lazar Grbljanovič, ki je stoloval v Kruševci. Proti njemu se je vzdignil bosenski ban Štefan Tvrdko, pre-dobil vse porečje Drine in se dal kronati sč srbsko krono kot kralj „Srbije, Bosne in Primorja" (1. 1377.). Na Kosovem," t. j. v Prištini, Vučitrnu, Prizrenu in po rudnatem predelu na južni strani Kopaonika je vladal Vuk Brankovič. On in Lazar plačevala sta sultanu davek in sta bila dolžna slediti mu v vojsko. Ta odvisna razmera je ostala nespremenjena tudi pod S t e -fanom Lazarevičem (1389—1427) in despotom Jurijem Brankovičem (1427—1456).
Še le 1. 1455. je zadel smrtni udarec srbsko državo. Sultan Mohamed II.. ki si je bil 1. 1453. Carjigrad prisvojil in s tem byzantinsko državo uničil, napadel je omenjenega leta tudi Srbijo. Najpoprej začel je oblegati Novo brdo. Skozi 40 dnij je streljal iz velikanskih svojih topov na to rudniško mesto, da se je moralo 1. junija 1. 1455. udati. Ta dogodek je napravil celo v Italiji in na Ogrskem velik vtis, ker se je takrat mislilo, da je Novo brdo jedna največih trdnjav krščanstva. Kmalu potem (1. 1466.) so se morali krščanski prebivalci v Carjigrad preseliti, saska cerkev pa je bila v mošejo spremenjena. Dvajset dnij po predobitvi Novega brda prisvojili so si Turki tudi Prizren in z njim vse Kosovo polje. L. 1456. umrje despot Jurij in po pridobitvi zadnje srbske trdnjave Smederovo (20. junija 1459) prenehala je srbska država popolnoma ter postala turški pašaluk.
Na Kosovem se je bila med tem pripetila še druga bitka 17—19. oktobra 1. 1448. Slavni ogrski junak Ivan Hunyadi bil je namreč pridrl se svojo vojsko celo do Kosovega, da bi ustavil napredujočo turško silo. To se mu pa ni posrečilo, nego je bil omenjenega dne od Turkov premagan, da se je moral z veliko izgubo v svojo domovino povrniti.
Več ko 200 Jet po padu srbske države se o Kosovem nič več ne sliši. Še le ko je bila cesarska vojska 1. 1688. Beli g rad pridobila, porodil se je načrt, Turke popolnoma iz Evrope pregnati. Kot cesarski agent med Srbi je bil neki Jurij Brankovič, (kakor je sam trdil, potomec istoimenskega despota), ki je sam sebi prideval naslov „despot Ilirije, Srbije, Sriema, Mezije i Bosne", zaradi česar so ga pa v Hebu internovali. Pozno v jeseni 1. 1689. je pridrl cesarski general Piccolomini celo na Kosovo polje, pa je umrl v Prištini. Oddelek 2.800 mož, katere je vodil polkovnik Strasser, prišel je bil celo v Kačanik, ali ker se je preoblastno vedel, zapustili so ga srbski pomagalci ter je bil od Turkov z drugo vi vred posekan.
Naslednjega leta 1690. vodili so cesarski nesrečno vojno. Zato je cesar Leopold povabil pečanskega patrijarha Arseni.ja Crnojeviča, naj se preseli v Ogrsko, kjer mu je odkazal novih zemljišč v Bački. In res se je preselil se 37.000 družinami (okoli pol milijona duš) v južno Ogrsko, ali na škodo srbstvu, ker se dane obljube niso držale, Stara Srbija pa je ostala skoro brez prebivalcev, zato so se pa po onih rodovitnih predelih naselili Arbanasi. Težko da se Srbom še kedaj posreči staro svojo domovino spet pridobiti.
Fotografija.
Spisal Ivan Šubic.
Važnejša novejša literatura:
David: Anleitung zur Herstellung von Photographien, mit be-sonder Beriicksichtigung des photogr. Salon- und Reise-Apparates.
Eder: Ausfiihrliches Handbuch der Photographie. 5 zvezkov, ki obsegajo vse stroke fotografskega znanja.
Eder: Die Moment-Photographie in ihrer Anwendung auf Kust und Wissenschaft.
Eder: Anleitung zur Herstellung von Moment-Photographien.
Eder: Jahrbuch fiir Photographie und Reproductionstechnik 1887—1889 (4 zvezki).
Eder & Pizzighelli: Die Photographie mit Chlorsilber-Gelatine,
Gaedicke-Miethe: Photographie mit Magnesiumlieht.
Grashoff: Die Retouche von Photographien.
v. Konkoly: Praet. Anleitung zur Himmelsphotographie und Spectralphotographie.
Liesegang: Handbuch des pract. Photographen.
Pizzighelli: Anleitung zur Photographie fiir Anfanger.
Pizzighelli: Handbuch der Photographie fiir Amateure und Touristen, (2 zvezka).
Remele: Kurzes Handbuch der Landschaftsphotographie.
Schiendl: Kiinstlerische Photographie.
St ein T h.: Das Licht im Dienste wissenschaftlicher Forschung. (6 zvezkov).
S t e n g 1 e i n: Microphotographie,
Časopisi:
„Photographische Correspondenz", Organ der photogr. Gesellschaft in Wien. Vsak mesec 1 zvezek.
„Photographische Rundschau", Organ des Club der Amateur-Photographen in Wien. Vsak mesec 1 zvezek.
Der Amateur-Photograph, Vsak mesec 1 zvezek,
i. Iznajdba fotografije.
Pogled na naše stoletje je pač zanimiv; kamorkoli se oko ozre, povsod bujni napredek. Ni je stroke človeškega znanja, ki bi zaostajala v tem splošnem, krasnem tekmovanji. V prvi vrsti pa se odlikujejo one vMe, ki so v zvezi s pri-rodopisjem. Kakor blagodejni dež na osehle poljane, tako vplivajo prirodopisna izsledovanja na dejanje in nehanje človeškega roda ter z elementarno silo dajejo zakone — našemu socijalnemu, umetniškemu in znanstvenemu življenju.
V zgodovini iznajdeb pa zavzema jedno prvih mest iznajdba fotografije. Ravno petdeset let je minilo, odkar se je porodila, a kolik napredek v tej kratki dobi, in kak pomen si je pridobila pri vseh strokah človeških teženj! V prvotni, okorni obliki namenjena samo portretu, služi danes v jako dovršenem stanji raznim napredkom našega uma. Prirodopiscu podaje natorne slike rastlin, živalij in rudnin; s pomočjo mikroskopa ustali' mu oni tajni, čudoviti svet, oni mikrokosmos, ki ga strmeče oko zre pod povečevalno lečo. Z velikim naporom narejene, minljive preparate fiksuje za vselej ter širi njihovo znanje daleč "čez tesne meje učenjakove sobice. Pri raziskavanji biologijskih razmer je fotografija neobhodno potrebna. Momentne slike gibajočih se živalij nam kažejo preza-nimive novosti o stanji premikajočega se telesa in njegovih udov, o dejanji in nehanji živalskega življenja. Podzemske jame z njihovimi kapniki in natornimi čudesi odpira fotografska
ploča.....Od tod pa se obrne v neskončne vsemirje in
zvesto služi zvezdoznancu. Podaje mu slike meseca in solnca ter ga uči o izbruhih velikanskih plinastih bakelj (protuberanc) na površini njegovi. Ustali mu lege planetov in nepremičnic, slika mu skrivnostne zvezdne megle in kaže brezbrojno zvezd, ki jih prosto oko še nikdar ni videlo in jih ne bode. S pomočjo fotografije rišemo natančne karte nebeškega oboka in njegovih prikaznij; kolikega pomena je ravno tu moderna fotografija, zna ceniti le oni, ki je globlje pogledal v delavnico astronomskega raziskovatelja!
Zdravniku daje fotografija slike zanimivih sprememb na. bolnem telesi, tu mu odpira celo pogled v notranje telesne organe. Fiziku pomaga na vsakem polji. Z nečuveno vestnostjo mu zabeležuje gibanje najfinejših aparatov, daje mu podatke o jakosti svetlobnih izvirov, načrtuje pot bliska in električne iskre; fiksuje mu severni svit in tresenje zemeljskega magnetizma ; donaša mu slike vseh važnih dogodkov in prikaznij v natori ter pomaga iskati sledove zakonov natornih; v zvezi z elektriko preskrbuje podobe predmetov, ki jih ne more opazovati
nobeno človeško oko. Lice morskega dna in gibanje morskih tokov, slike izstreljenih krogelj iz puške in topa — vse nam zabeleži svetločutna gelatinska ploča s toliko vestnostjo, da stopa na njeni podlagi matematika na terišče in uporablja fotografske slike v raziskovanje prirodnih sil in zakonov.
Geografu in etnografu je gelatinska ploča najzvestejša družica. Prizore na večnem planinskem ledu in tvore v nizkih dolinah; predmete iz daljnih, nepoznanih zemelj, šege. in navade tujih narodov, njihove zgodovinske spomenike in sedanja domovja, njih posebnosti in znamenitosti, — vse podaje fotografija v pristnih slikah. Zgodovinarju riše ostanke minulih d6b, umetnika pa podpira v vseh njegovih strokah. Umotvore, ki bi bili drugače pristopni le majhnemu krogu izvoljencev, širi potom razmnoženja v maso narodov. Kjer se pojavi nesmrtno delo, takoj ga sprejmo svetločutne ploče in ga neso po širokem svetu, učeč in navdušujoč ljudstva. Tako je postala fotografija velevažno učno sredstvo, in brez nje bi pač ne bili s svojimi učili na tako visoki stopinji; brez nje bi ne imeli onih brezbrojnih krasnih del, ki omogočujejo posamezniku, da se v svoji sobici z majhnimi troški poučuje o vsem, kar se dogaja po našem planetu in, kake napredke zabeležuje genij človeštva v svojo knjigo.
Predaleč bi prišli, ko bi naštevali vse brezštevilne uporabe fotografije, ko bi še nadalje slikali, kake koristi imata od nje inžener in zemljemerec, ki ž njo ustaljujeta (fiksujeta) najbolj zamotane predmete in merita svet; kako jo uporablja vojak, kateremu gelatinska ploča pokaže stališče sovražnikovo, njegovo gibanje in ozemlje, in to morebiti z visokega zračnega
balona.....kako uspešno jo je vzela v službo državna oblast,
kateri napravlja slike nevarnih ljudij, podobe sumnih krajev itd., da preprečuje družinskemu in državnemu redu sovražne nakane — le to še omenimo, kako je fotografija tudi posamezniku vir prijetne in koristne zabave, ako ima srce in oko odprto za prirodo in njena čuda ter za vse, kar se giblje po tem božjem svetu! Zato raste od dne do dne število amaterjev-fotografov, ki na lahek in zanimiv način uporabljajo čudoviti fotografije napredek!
Začetki fotografije segajo v daljno prošlost; slediti jim moremo celo v deželo Indijo, kjer so baje svečeniki uže pred mnogimi stoletji uporabljali skrivnostno moč svetlobe za svoje namene nasproti nevednemu ljudstvu. V Evropi so v 16. stoletji alkemisti poznali vpliv, ki ga ima solnčna luč na klorovo srebro, a globlje se niso pečali s tem predmetom. Prvi je Scheele znanstveno preiskoval delovanje svetlobnih trakov na papir, napojen s klorovim srebrom, ter našel, da ga vijoličasti trakovi dokaj prej počrne, nego druge barve, n. pr. rudeča.
L. 1801. je dokazal Rit ter, da svetloba vpliva celo čez barvane dele spektra. Na podlagi teh poskušenj začel je Anglež Wedgewood (= Ueddšvuhd) svoja zanimiva raziskavanja ter v dražbi s slavnim rojakom Davyjem (= Devy) delal prve slike s pomočjo svetlobe. Bel papir ali svetlo usnje sta napojila s solitarnokislim srebrom, potem pa pritisnila nanj ploščnat predmet, n. pr. drevesni list ali žužkovo krilo. Oni deli namočenega in tedaj svetločutnega papirja, oziroma usnja, katerih ni kril dotični objekt, so se naglo počrnili, ostala, pokrita mesta pa so obdržala svojo prvotno barvo: napravila se je bela slika na črnem ozadji. Žal, da je nista smela nesti na svetlobo, kajti tedaj zatemneli so poprej beli kraji, vsa slika postala je jednakomerno temna .... Zaman sta iskala sredstva, da bi z njim ustalila (fiksovala) podobo; njuni poskusi so bili torej brez uspeha in so veljali le kot zanimiva redkost (ku-rijoziteta).
Kmalu za imenovanima Angležema se je s to stvarjo pečal tudi Francoz Jo s. Nicephore Niepce (= Niaps), ki je prvi jel z uspehom rabiti temno sobico (camera obscura) za svoje poskuse. Trudil se je leta in leta, a vendar brez posebnega praktičnega uspeha. Pač je napravil v svoji kameri podobe raznih objektov, a manipulacija je bila mučna in dolgotrajna, rezultati pa čestokrat negotovi. Niepce je pozneje zvedel, da se sobni slikar Luis Jacques Daguerre(= Daggehr) tudi bavi z jednakimi poskusi, in kmalu (1. 1829.) sta stopila v tesno zvezo, da bi rešila zastavico, kateri sta bila posvetila uže toliko let in toliko sil. Delala sta skupaj, a uže 1. 1833. je Niepce zatisnil trudne svoje oči, ves obupan, daje dvajset let eksperimentoval brez uspeha! Daguerre je bil sedaj dedič njegovih idej in skušenj, in res, par let pozneje je dospel do dolgo zaželenega cilja! L. 1838. je prinesel členom pariške akademije, Humboldtu, Biotu in Aragi prve svoje fotografije, katere je napravil na priprost, lahko izvršljiv način.
Svet je strmel o novi skrivnostni iznajdbi. Takoj je francoska vlada napravila Daguerru ponudbo, naj ji proda svojo umetnost. Obljubila in dala je njemu 6000 frankov, sinu nesrečnega mu draga, Izidoru Niepceju, pa 4000 frankov letne penzije. Dne 19. avgusta 1. 1839. je proglasila francoska akademija Niepce-ovo in Daguerre-ovo umetnost v javni seji. Tistega dne je bilo v Parizu vse na nogah; slavni pisatelji in umetniki, civilni in vojaški dostojanstveniki, vse se je gnetlo proti palači Mazarinovi, kjer je akademija zborovala. Na tisoče naroda je polnilo bližnje trge in ulice, ko se je vršila znamenita publikacija. Kakor burja iskre, raznašali so časopisi vesti o čudoviti fotografiji in v kratkem je ves omikani svet poznal iznajdbo slavnega Francoza.
Daguerre je delal podobe na kovinske ploče. Dobro oglajeno srebrno pločevino okadil je z jodovimi parami ter na ta način napravil po kovini tanko jodosrebrno mrenico, ki je bila svetločutna. Da se pokaže na njej podoba, treba jo je zelo dolgo imeti izpostavljeno v kameri; ako so svetlobni trakovi le malo časa vplivali nanjo, ni se pokazala nikaka slika. Predolgo izpostavljenje (ekspozicija) pa je bilo glavna ovira za razvoj fotografije. Zato se je Daguerre v prvi vrsti trudil, kako bi skrajšal čas izpostavljenja; to se mu je posrečilo s tem, da je vpeljal po izpostavljenji sekundarno operacijo — klicanje imenovano. Svetločufcno pločo je za prav kratek čas položil v kamero in, ko jo je vzel iz nje, ni kazala še nikake slike; na to je postavil pod pločo skledico živega srebra, da so njegove pare puhtele vanjo, in podoba se je pokazala z vsemi svojimi podrobnostimi; „poklical" jo je z živo-srebrnimi parami na dan!
Daguerre je prišel do svoje iznajdbe na čuden način. Necega dne je namreč postavil par izpostavljenih ploč, ki niso kazale nikake podobe, v staro kuhinjsko omaro; ko je mož več tednov pozneje omaro odprl, je bila na neki ploči krasna slika! Takoj je sklepal, da tiči v omari ona tvarina, ki je podobe „ poklicala". Skrbno je preiskal vse predale, a sam ni znal, kaj bi bilo provzročilo to skrivnostno spremembo. V omari je ležalo staro orodje, prazne steklenice, kemikalije in druga šara. Daguerre je začel kaj temeljito iskati neznanega mu sodelavca: Jemal je stvar za stvarjo iz omare ter dejal vanjo občutljive ploče, čakajoč, se bode-li podoba pokazala ali ne. Omara je bila uže skoraj prazna, in vendar je dobil še vselej slike na svojih pločah. Ves radoveden, kaj mora tičati v skrivnostni omari, da mu „kliče" podobe, preiskaval je še enkrat vse kote in res je našel nekaj novega, kar je bil popreje prezrl, namreč skledico živega srebra. Takoj je slutil, da so živosrebrne pare njegov nepoznani sotrudnik. Na razpostavljeno pločo je napeljal živosrebrnih par — in fotografija (daguerrotipija) je bila iznajdena!
Istodobno z Daguerre-om je živel na Angleškem bogat zasebnik, Fox Talbot (= Tahlbot), ki je ves svoj prosti čas posvetil kemijskim poskusom in z živim zanimanjem sledil iznajdbam o delovanji svetlobe. L. 1839. je sporočil kraljevi akademiji, da je izumil, kako je s pomočjo svetlobe razmnoževati bakroreze. Navadni papir je namočil s kuhinjsko soljo (NaCl) ter ga položil na vodeno raztopino srebrovega nitrata; papir je bil potemtakem napoj en s klorovim srebrom in solitarnokislim srebrovim oksidom. Tak papir je jako sve-tločuten. Pritisnil je nanj bakrorez in oboje dejal na solnce. Svetlobni trakovi so sijali skozi bele in prozorne dele bakro-
rezove ter počrnili pod seboj ležeče kose svetločutnega papirja; nastala je slika, predmetu podobna, a na njej so bili svetli deli predmeta temni, in črni deli svetli, tedaj ravno na robej kot pri bakrorezu. To negativno sliko je zopet položil na svetločutni papir ter nesel na solnce in sedaj je dobil na isti način še jedno sliko, ki je bila prvotnemu predmetu (bakrorezu) popolnoma jednaka — positivna slika.
Ko se je Talbot seznanil z Daguerre-ovim procesom, poskušal je srebrno pločo nadomestiti s papirjem. Namočil ga je z jodovim kalijem in srebrom ter ga razpostavil v kameri. S prva podoba ni bila vidna, a ko jo je polil z zmesjo šiškove kisline in srebrove soli, prišla je slika na dan,^ kakor pri Daguerre-ovih pločah vsled vpliva živosrebrnih par. Šiškova kislina reducira srebrovo sol, srebro se posede v podobi najfinejšega črnega kovinskega prahu na vseh mestih, kamor je padala svetloba. Slika je tam najbolj črna, kjer je bila svetloba naj veča; razmere so tedaj ravno nasprotne s predmetom in slika je negativna. Z njo je potem Talbot razmnoževal podobe na prej opisani način.
Slike njegove pa niso bile posebno lepe in prikupljive. Negladki papir je uničil dokaj podrobnosti izvirnikovih (origi-nalovih), in stvar ni vzbudila niti desetine tistega zanimanja, kakor Daguerre-ova iznajdba.
A to ni dolgo trajalo. Kmalu so poskušali nadomeščevati papir za negativne podobe z drugimi tvarinami. Niepce de S t. Victor je vzel steklene ploče, polil jih z beljakom in ga napojil z istimi tvarinami, kakor Talbot svoj papir. Slike njegove so bile dokaj lepše kakor Talbotove, vendar tudi niso mogle prodreti v splošno rabo, ker se je beljak hitro pokvaril in razkrojil ter s tem uničil podobo.
Med tem so iznašli strelni bombaž in kolodij. Uže leta 1850. je Legray delal prve poskuse, da bi beljak izpodrinil s kolodijem, a ni se mu posrečilo. Z njim vred sta eksperi-mentovala Angleža Archer in Fry. Leto dnij pozneje je Archer priobčil popis novega kolodijevega procesa, z njim naglo izpodrinil Daguerre-ove jodosrebrne ploče ter pričel cvetočo dobo na polji fotografije. Njegov proces je še le pomagal, da je nova umetnost prodrla v najširše kroge, in da se je jelo z njo pečati nebrojno lajikov in učenjakov. Zamolčati pa ne smemo, da je bil velikanski ta uspeh deloma tudi posledica novih iznajdb v optiki in kemiji. Prvotne leče v Daguerre-ovi kameri so bile jako neugodno brušene in so puščale malo svetlobe na občutljivo pločo. Celo na solnci je bilo treba sedeti več minut, da je bil portret gotov. L. 1841. pa je izračunal prof. Pet z val na dunajski univerzi nov objektiv, ki je bil za svetlobo dokaj bolj prodiren in od tedaj
so bili portreti še le mogoči v širšem pomenu. Ob jednem je čudovito napredovala kemija; njeni produkti so prihajali ceni in dobri na trg — vse se je združilo, da je gladilo pot iznajdbam Daguerre-ovim in Talbot-ovim. Vsak količkaj spreten človek se je mogel v kratkem navaditi nove umetnosti. Na tisoče ljudij je šlo med fotografe in služilo lepe novce" Ko so 1. 1858. začeli delati vizitne portrete, drlo je ljudstvo tru-moma v fotografične delavnice ter polnilo žepe Daguerro-ovim učencem. Kakor gobe so rasli atelieri iz tal, in kmalu ga ni bilo mesta, ki bi ne imelo svojega fotografa!
In vendar se nam dandanašnji Archerjev in Talbotov proces zdi jako okoren; z začudenjem in pomilovanjem gleda moderni fotograf na svojega prednika, ki je še pred 10 leti ukvarjal se s kolodijem in nosil črne prste okoli kot vidni znak svoje umetnije. Danes je tudi kolodijeva doba — ali doba „mokrega procesa" — pri kraji, kolodij je izpodrinila gelatina in njene „suhe ploče"!
Kolodijev proces je imel velik nedostatek: Vse operacije so se morale vršiti na lici mesta, kjer smo fotografovali, kajti s kolodijem polite ploče so bile rabljive le nekaj minut. V temni sobici, razsvitljeni z rumeno lučjo, je polil fotograf stekleno pločo s kolodijem, kateremu je bilo pridejanih nekoliko jodovih in bromovih solij, potem pa jo je kopal (sensibilisoval) par minut v raztopini srebrovega nitrata. In tedaj jo je moral hitro izpostaviti v kameri, dokler se ni mokra kožica posušila. Po izpostavljenji je spet hitel z njo v temnico in takoj začel „klicati" podobo z železno galico. Ko se je slika pokazala, zmival jo je z raztopino natrijevo ali cijankalijevo, da je spral z nje vse nerazkrojene dele srebrovega nitrata in podobo „ustalil" (fiksoval).
To je bilo pač lahko mogoče v stalnem atelieru, kamor so objekti prihajali sami do aparata; kjer pa je bilo treba iti z aparatom na piano, kjer je moral fotograf poiskati si predmet zunaj svoje delavnice, tam so bile težave jako velike. Nesel je seboj poseben šotor, cel kovčeg raznih kemikalij in dokaj vode za zmivanje. Trebalo je tedaj organizovati veliko in zamotano ekspedicijo — in to je oviralo splošno uporabo fotografije izven delavnice. Razni raziskovalci so se trudili z vsemi silami, da bi zamenjali mokre ploče s pripravnejšimi. Najprvo so poskušali s kolodijem in dosegli precej lepih uspehov. Mnogo zaslug imajo v tem oziru Russel, Lea, Simpson, Mawson, Swan in dr. A še le z nadomeščenjem kolodija z gelatino3) prišli so do zaželenega cilja. Abney, Van Monckhoven, Obernetter, Maddox Vogel, Dr. Eder
*)■ Gelatina je brezbarven in brezukusen fin klej.
in dr. so spoznali, da je bromosrebrena gelatina neizrečeno svetločutna. Ravnanje z njo je jako jednostavno, priročno in lično, tako da je uže skoraj popolnoma pregnala rabo kolodija. Gelatinske suhe ploče so otvorile fotografiji novo dobo ter privedle v njen tabor nebrojno prijateljev in učencev iz vseh stanov. Učenjaki na vseh poljih človeškega uma so ji dandanes zvesti privrženci in pospeševatelji; iznajdbe v kemiji, optiki in mehaniki tekmujejo, da povzdignejo fotografijo do prej nepoznane popolnosti in jednostavnosti. Umetnost naša pa je tudi jako hvaležna svojim učencem; čuli smo, da je ni kulturne stroke, kjer ne bi donašala obilne koristi resni vedi in obilnega veselja amaterju. A tudi kakor uporabljena umetnost dospela je do nepričakovanega uspeha. V družbi s tiskarstvom se uporablja v vedno veči meri v privatnih in državnih zavodih : Po vseh ilustrovanih delih tiskovne stroke se širijo slike, razmnožene potom fotografskih procesov. Lesorez in bakrorez, oba se umi četa zmagonosni umetnosti, ki z nedo-sežno natančnostjo kaže izvirno delo veliki masi bralcev — in vendar še nismo na kraji! Vsak dan skoraj nam prinaša poročil o novih iznajdbah, o novih procesih, ki tekmujejo v priprostosti in jednovitosti z dosedaj rabljenimi. Nad 800 svetovnih firm kupčuje s fotografijskimi tvarinami in dokaj časnikov v vseh kulturnih jezikih služi Daguerre-ovi iznajdbi. Tedaj povsod velikanski uspeh, povsodi tekmovanje, da ga mu ni jednakega!
V naslednjih vrsticah hočemo ob kratkem popisati glavna pravila moderne fotografije — s posebnim ozirom na amaterja-fotografa. Kolodijevih mokrih ploč ne bodemo jemali v poštev, če tudi so za nekatere posebne stroke tam pa tam še v navadi. Za nas so važne samo suhe ploče z bromosrebreno gela-tino, ploče, s katerimi delata danes strokovni in amaterski fotograf, poslednji pač brez izjeme.
2. Fotografski aparati.
a) Temna sobica — camera obscura, kaseta in stojalo.
Temna sobica je v prvotni podobi štirioglata, znotraj počrnjena Skrinjica, ki ima v prednji steni pritrjeno medeno cev z akromatičnimi lečami (objektiv). Tej nasprotna stena sestoji iz motne steklene ploče, na katero objektiv meče vzvrneno sliko. Ako stekleno šipo zamenjamo s svetločutno gelatinsko pločo, padejo svetlobni trakovi, ki izhajajo iz predmeta, nanjo ter z veliko hitrostjo izvrše potrebne kemijske spremembe v bromosrebreni gelatinski kožici.
Razdalja med lečami in stekleno pločo (kateri pravi fotograf v i z i r n a šipa) pa ni stalna, temveč ravna se po oddaljenosti predmeta. Čim bolj je dotični predmet oddaljen, tem bliže mora leča iti do vizirne šipe. Kamera mora biti tedaj zgrajena tako, da se premika prednja ali pa zadnja stena. V ta namen prerežemo škrinjico in pritrdimo* med prednji in zadnji del raztezen meh, kakoršnega vidimo pri znani harmoniki. Lesena dela, ki nosita meh, vtaknemo v poseben, horizontalno ležeč okvir z vrezanimi utori (Nieten), po katerih se premika j eden (sprednji ali zadnji) del kamere, dočim je drugi na okviru nepremično pribit. Tako je mogoče kamero raztezati in stiskati, ali razdalje med objektivom in vizirno šipo po potrebi spreminjati. Obe steni morata seveda imeti dovolj stajnosti (stabilitete), da se med ekspozicijo ne treseta. Objektivova cev je navadno uvita v posebno deščico, ki se pritrdi v sprednjo steno kamere. Pri boljših aparatih moremo to steno premikati v vertikalni meri, kar je posebno pri večih slikah čestokrat potreba; pri nakupu nove kamere naj bi vsakdo gledal na pregibnost sprednje stene, noseče objektiv.
Svetločutno pločo je treba dobro zavito prenesti v kamero, kjer jo potem odgrnemo vplivu svetlobnih trakov. V to nam služijo ploščnate skrinjice, kasete imenovane, ki so na jako različne načine narejene. Kasete sestoje iz okvira, katerega zapirajo na jedni strani vratica, na drugi pa zapah. Vrata odpremo, ko v temnem prostoru svetločutno pločo vlagamo v kaseto, zapah pa otvorimo, ko stoji kaseta na mestu vizirne šipe in jo hočemo razpostaviti. Svetločutna ploča mora tedaj zavzemati isto mesto, kakor poprej vizirna šipa, ako hočemo, da je slika natančna. Opisano Jednostavno" kaseto rabi fotograf v svojem atelieru, zunaj njega pa rajši poseže po „dvostroki" kaseti, v katero lahko 2 svetločutni ploči ob jednem vloži. Dvostroka kaseta sestoji tudi iz okvira ter ima na vsaki plati poseben zapah. Okvir je po sredi predeljen s tenko črno pločevino v dva oddelka. V vsacega moremo položiti jedno pločo; s tem prihranimo polovico prostora, ako gremo s svojim aparatom z doma.
Kamero je treba postaviti na posebno stojalo, stati v, ter jo zanesljivo pritrditi na njegovo glavo. Stativi so navadno trinožni, posebno za aparate, ki niso namenjeni za ateliersko rabo. Da nahajamo pri stativih zelo različne oblike in konstrukcije, tega mi pač ni treba omenjati.
Opisana kamera s kaseto in stativom spada med najbolj primitivne in jednostavne, kakoršne rabijo fotografi v atelieru. Za one fotografe, ki neso svoj aparat v prosto natoro, da si tam poiščejo zanimivih predmetov, pa bi bila taka kamera
preokorna in prevelika. V ta namen so napravili dokaj različnih temnih sobic, ki se morejo na zelo majhen prostor skupaj zložiti in nimajo velike teže. Tu ni naš namen, popisovati mnogobrojne sisteme „popotnih kamer"; nekatere se odlikujejo po duhoviti konstrukciji in čudoviti priročnosti, a ^^^^^^^ v isti meri raste tudi njihova
^^^^^^^^^^^^^^^ tične priprave, nego obširni popisi.
priljubljena, in sicer: 1.) Davidov aparat je prirejen za podobe v *s' kabinetni velikosti 12 : 16 cm.
Kamera zavzema prav malo prostora; z objektivom, tremi kasetami za 6 gelatinsklh ploč in drugo neobhodno potrebno pripravo tehta samo dobre 3 kg ter se ^^
da spraviti v priročno torbo, podobno vo-jaškemu tornistru. SI. 1 predočuje aparat, ■fegV
ko je pripravljen za fotografovanje, si. 2 pa potnika, nosečega ves Davidov aparat fflPil
Še bolj priročen in obče-rabljiv, bolj i t »flj^Kj
eleganten in primeren, a seveda tudi bolj . rf^
drag je Wernerjev salonski in potni Sr/C^ JBiBllt,
aparat. SI. 3 kaže skup zloženo Werner-
jevo kamero od spodaj, si. 4 od strani in H|f
si. 5 na pol odprto kamero. V sliki 6 vi- IferoTf Aht'V
dimo kamero od strani, v si. 7 pa od\
spredaj, v obeh slučajih popolnoma po-
stavljeno in iztegneno. V si. 8 je kamera
na stativu iztegnena in njena objektivova
deščica nagnena in znižana, v si. 9 je 9
meh kolikor možno skrčen, si. 10 pa ima ^^rm^PlfaiilsiP8
namen, da vidimo kako je zgrajen okvir si. 2.
z vizirno šipo; si. 11 kaže kaseto od vrha.
Poleg teh krasnih aparatov imamo se ve tudi še dokaj druzih; posebno angleški slove zaradi točnosti, pripravnosti
in — velike cene. V najnovejši dobi so na posebnem glasu tako zvane tajne kamere (Detek-tivkamera), s katerimi delamo slike na skrivnem, da d&tičnik še ne ve, kedaj smo ga „ujeli". Nekateri imajo skrite v klobuku, drugi jih nosijo na prsih, skrite pod obleko ali pa v podobi vezane knjige v roki; treba je samo potegniti za vrvico, in slika, velika kot srebrni goldinar, je narejena! Poleg teh prijetnih igrač imamo tajne kamere, ki delajo veče slike in so torej tudi večega in ~T resnejšega pomena. Prirejene
si. 3. so večinoma za trenotne (mo-
mentne) in trajne ekspozicije. SI. 12 kaže Kriigenerjevo tajno kamero v podobi priročne knjige, katero lahko vtaknemo v žep. Nabasana je s 24 ploča-mi v velikosti 4 cm"- in objektiv (ki se vidi sredi hrbta „knjige") je tako brušen, da riše vse predmete jednako natančno, če so le več nego 4 korake oddaljeni. Z vsemi pločami vred tehta aparat samo 500 gr. — Stirn je napravil tajno kamero,
ki je podobna ploščatemu krožniku, ima-jočemu 15 cm v premeru. Aparat denemo pod telovnik, objektiv pa vtaknemo skozi gumbovo luknjico Na jedni ploči lahko napravimo 4, oziroma 6 ma lih slik, ki so j ako ostre in se morejo izvrstno povečati.
Wernerjevo „ univerzalno kamero" vidimo v si. 13 v prorezu, v si. 15—17 pa v različnih porabah. Ž njo
napravljamo trenotne (momentne) in trajne slike v velikosti 10:12V2 cm- 2a trenotne podobe drži fotograf aparat v roki,
Sl 6 h in nam skale v važnem
trenotku vse veselje. 2.) Elastični meh, ki veže prednjo in zadnjo steno, mora biti v istini prožen in znotraj dobro počrnjen. Na oglih naj bode posebno skrbno zlepljen, in Bog ne daj, da bi kje svetlobo propuščal. To velja tudi o lesenih delih kamere. Predno aparat kupimo, vselej ga posku- ^^^^^^^^^^^ simo, ali je za svetlobo neprodiren. Kamera se z H9H zaprtim objektivom obrne
proti solncu, vizirno šipo ll^J^g^^^^Jjj^^l
odstranimo, potem pa zadnji del in svojo glavo pokrijemo z gostim prtom, ter gledamo v kamero. V prvem trenotku ne zapazimo ničesar, a kmalu se prikažejo svitle pičice in špranje, ako ni kamera solidno narejena. —
Še
natančneje se prepričamo
o kakovosti kamere, ako Čil ▼■■■■■■■■HtE
pri zaprtem objektivu iz- j,
postavimo svetločutno si. 7.
pločo. Pri „klicanji" ne
sme biti nikjer sledu o kakem svetlobnem vtisku, ako je kamera dobra.
3.) Deska, ki nosi objektiv, ali pa zadnja stena kamere naj bode pregibna okoli horizontalne osi, kajti čestokrat je treba jedno steno nekoliko nagniti, ako hočemo priti do slike. Da bode deška z objektivom tudi v vertikalni meri pregibna, smo uže omenili.
4.) Kamera je znotraj črno pobarvana. Paziti je treba, da se ta črna prevlaka nikjer ni odluščila, kajti nepobarvana mesta bi mogla svetlobo reflektirati na pločo in škodovati sliki.
si. 8.
5. Vselej se moramo prepričati, ali je svetločutna ploča na istem mestu kakor vizirna šipa, kajti le tedaj je slika natančna, ostra. Zmeriti je torej treba razdaljo motne šipe od objektiva in isto tako tudi razdaljo svetločutne ploče (v ta namen seveda nismo rabili sveže ploče, temveč kako pokvarjeno, staro). Če nista obe razdalji jednaki, imamo „diferenco kaset", kar naj se skrbno popravi.
6.) Vse kovinske sestavine na aparatu, n. pr. razni vijaki naj bodo na kameri pritrjeni. Skušnja uči, da se ravno v odločilnem trenotku radi izgube ali založe ter s tem ugonobijo ves uspeh.
7.) Stativ ne sme biti prešibek, da ga ne maje vsak vetrič. Novejša mehanika nam sicer podaje razna sredstva, da utrdimo šibke stojalove noge, kar je posebno za amaterje-fotografe prijetno, a vendar smo s pretankim stativom v vedni nevarnosti, da se nam slike pokvarijo.
b) Leče (ob j ektivi).
Pogoj lepih podob so dobri objektivi. Vsa skrb in ves trud sta zaman, ako objektiv ne zadoščuje. Briljantne slike današnjih strokovnih in amaterskih fotografov so večinoma zasluga izvrstnih leč.
Jednostavne leče niso rabljive za fotografske svrhe. Fizika nas uči, da vsaka leča robne trakove močneje lomi, nego središčne. Vrha tega se pri zbiralnih lečah (edino te pridejo tu v poštev) robni trakovi bliže središča sečejo, nego središčni. Trakovi, ki izhajajo od edne svitle točke, se tedaj ne zbero
SI. 9.
spet v je dni točki; slike točk niso več ostre, žive točke, ampak majhne, nejasne krožne ploskve. To je sferični odklon leč ali razsip z okroglosti. Vsled te prikazni se krožne slike bližnih točk deloma pokrivajo, in slike predmetov so nerazločne. Vrhu tega narejajo jednostavne leče barvane slike, vsaj ob robih. Svetlobni trak se namreč v leči jednako kakor v prizmi razkraja v barvane sestavine. Slika vsake točke je obdana od raznobojnih koncentričnih krogov, in naše oko si izmed teh barvanih trakov poišče nehote najbolj svetle, torej rumene, ki se sečejo v drugi razdalji od leč, nego n. pr.
vijoličasti trakovi, katerih gorišče (focus) tedaj ne leži na vi-zirni šipi. A samo ti poslednji trakovi delujejo z veliko kemijsko jakostjo na svetločutno pločo in se prej poznajo na njej, nego drugi. Na podobi bi torej ne dobili slike jedne točke, temveč
sliko njene barvane oko- _____'
lice; na vsak način bi i " ■> I U: •■ ""I ■ A tedaj ne bila jasna in ostra; to je kromatični k odklon leč. MBlBlillilillillllllliliil
Da se ognemo tem p o-glavitnim napakam je-dnostavnih leč (poleg opisanih nedostatkov imajo namreč še nekaj druzih, manj važnih), vzamemo dve leči, jedno od flinto-vega, drugo od kronskega stekla, ter jih brusimo na poseben način. Taka si, 10.
kombinacija izgubi kromatični in sferični odklon ter se imenuje aplanatična. Nekateri sistemi so le brez kromatičnega odklona, a sferičnega niso prosti. V tem slučaji vtaknemo pred lečo zaslonko (Diaphragma, Blende), t. j. neprozoren obroč z manjšim primerom, nego ga ima leča, ki ne propušča robnih trakov do j— "Vje^emmeeeosiafia®^ nJe- Tako odstranimo razsip z
okroglosti, a ob jednem zmanjšamo množino svetlobe, ki pada na svetločutno ploščo, ter s tem podaljšamo čas ekspo-zicije.
Kedar nam ni na tem, da bi delali momentne slike, se di-afragme prav lehko in vspešno rabijo. Zaslonke pa imajo še jedno prednost; one pomnože "Trr— globino slike. Ako smo na-
si. n. stavili aparat istočasno na
daljne in na bližne predmete, ne moremo dobiti ob jednem natančne slike od bližnih in daljnih objektov, vselej so prvi ali drugi nerazločni, neostri. Globino imenujemo potem ono svojstvo leče, vsled katerega more bližnje in daljne predmete zbrati tako na vizirni šipi, da oko še dovolj natančno razloči prve in druge. Zavisna pa je globina od premera leče in daljine gorišča; kakor nas uči optika, raste ter pada s kvadratom lečinega premera in raste ob jednem s kvadratom
daljine gorišča. To je vzrok, da morejo leče z veliko daljino gorišča imeti le malo odprtine, ali da moramo vanje vtakniti zaslonke, ako hočemo povečati globino podobe in dobiti na-
tančne slike. Zato nam ^ioL rabijo diafragme tudi pri aplanatičnih lečah in vsakemu objektivu je pride-janih nekaj zaslonk, katere izbiramo z ozirom na svetlobne razmere in na zahteve do globine slik.
Temeljitega pomena pri vsakem objektivu je nadalje njegova svetlobna j akost (Lichtstarke); to je veča ali manjša sposobnost, s katero objektiv napravlja svetlejše ali temnejše slike na vi-zirni šipi. Pri nakupu novega objektiva se imamo v prvi vrsti ozirati na to svojstvo in zato ga hočem malo podrob-£ neje opisati.
Sl ia Svetlobna jakost za-
visi a) od lečine ploščine; b) od daljine njenega gorišča in c) od odbojnosti (refleksije) in vpojnosti (absorpcije) lečinega stekla, kajti svetlobni trak iz gubi vsled teh dveh faktorjev nekoliko svoje jakosti, ko prehaja skozi lečo
Čim veča je torej ploščina leče, tem več svetlobnih trakov pro-pušča. Ploščina pa je nadalje zavisna od premera ter raste ž njim vred v kvadratični meri. Zato velja izrek: _ Svetlobni jakosti dveh °sl 13 leč sta (pri sicer jed-
nakih razmerah) sorazmerni kvadratoma njunih primerov ali odprtin, tedaj
j-ji = p:p12
ako imenujemo svetlobni jakosti s črkama j in ju premera pa s črkama p in px.
Glede daljine lečinih gorišč pa uči optika izrek: Svetlobni
jakosti dveh leč sta (pri sicer jednakih __
razmerah) obratno sorazmerni s kvadratoma daljin lečinih gorišč, torej
ako pomenita črki f in /i dotični daljini gorišč (focus).
Oni velevažni faktor, ki mu pravimo svetlobna jakost, zavisi tedaj od premera leče in od daljine njenega gorišča. Ako obe formuli združimo potom multiplikacije, da dobimo jedno-staven izraz za oba slučaja, velja
j-ji = P2 A2- Ih2 f*
i-A = (fMfy.
Izrazu -j- ali t. j. premer leče si. u.
deljen z daljino gorišča, pravimo „relativna odprtina". Po tem takem se imata svetlobni jakosti dveh objektivov ^^ kakor kvadrata njunih relativ-
jjttg nih odprtin. Ako hočemo primerjati
^Ami svetlobno jakost dveh leč, treba je
^HBi. torej zmeriti njuna premera (ali pa
I^PBLJ^® dirati) z daljino gorišča. Oba kvocijenta MMMST konečno kvadrujemo, in dobljeni števili
H kažeta, koliko je prvi objektiv v sve-
jj^H " : Na podlagi naše formule moremo
tudi izračuniti svetlobno jakost jednega ''KB^^'''' in istega objektiva pri uporabi raznih zaslonk. Pri vsaki novi zaslonki ima
K|J|||j£ ako zaporedoma kvadrujemo premere H zaslonk. To najlože razumemo pri po- sebnem vzgledu. Vzemimo tri zaslonke s premeri 36 mm, 26 mm in 7 mm, potem nastane naslednji račun:
j1 : j2: j3 = 362: 263: T-ali j1: j„: = 1296: 676: 49 ali h ■■ j» ■ h = 264: 13 8: 1.
Ker pa stojita jakost svetlobe in čas ekspozicije v obratnem razmerji, imamo konečno formulo:
e1\ e2: e3 — 1: 13 8: 26 4,
pri kateri pomenijo črke eu e2, e3 čase, ki so za ekspozicijo potrebni pri zaslonkah z navedenimi primeri. Ako s prvo diafragmo izpostavimo 1" (sekundo), treba nam je z drugo 138", s tretjo 26'4" svetločutno pločo izpostaviti. Če smo pri drugi zaslonki potrebovali 1", moramo pri tretji eksponirati 26'4
= 2 sekundi (približno).
138
V navedenih računih potrebujemo (izimši zadnji zgled) daljino lečinega gorišča, ki smo jo zaznamenovali s črko f.
Te ni težko najti, ako se oziramo na temeljne fizikalne zakone o zbiralnih lečah: „Izbočena leča lomi vzporedno z njeno osjo nanjo vpa-dajoče svetlobne trake (ki izvirajo od zelo oddaljenih predmetov) v takih mereh, da se na drugi strani leče sečejo v jedni točki — v go-rišči" in „V dvakratni daljini gorišča stoječ predmet daje na drugi strani leče v isti razdalji vzvrneno fizično in isto toliko sliko." Ko tedaj določujemo daljino objektivovega gorišča, namerimo naj prvo na zelo oddaljen predmet, da se slika njegova kolikor možno ostro pokaže. Na stojalu kamere treba potem zaznamovati, kje stoji premična stena. Na to namerimo na kak majhen predmet, n. pr. na polo papirja s črno črto in premikamo premično steno toliko časa, da zapazimo na vizirni šipi črno premo v natorni velikosti in tedaj v novič zarišemo stališče premične stene. Razdalje obeh mark nam natančno pove daljino objektivovega gorišča.
Pri novejših boljših lečinih sistemih je daljina gorišča navadno uže na cenilniku zaznamovana, a vendar je dobro, da se na opisani način uverimo o pravosti dotičnega števila.
Daljina gorišča pa nam ne rabi samo za račune o jakosti svetlobe in o času, potrebnem za ekspozicijo, temveč tudi pri
določitvi vidnega prostora (Gesichtsfeld) naše leče. V ta namen vtaknemo objektiv v dovolj veliko kamero, tako da se na vizirni šipi pokaže ves mogoči svetlobni kolobar. Njegov premer ab zmerimo in narišemo na papir (glej sliko). V sredini ob postavimo pravokotnico cd, jednako daljini lečinega.gorišča. Če še konečno z vežemo točko d s točkama a in b, oklepata premi ad in bd kot vidnega prostora (Gesichtsfeldwinkel). Na drugi način, s pomočjo trigonometrije, se najde lahko kot d
po znani formuli: tang = .
2 cd
V praksi ni ves svetlobni krog rabljiv. Samo v osrednjem delu je slika ostra, na robeh pa motna in nejasna. Da se najde v istini rabljiv vidni prostor, narišemo na risalni deski
d
več koncentričnih krogov, razdaljenih morebiti po 1 cm, ter namerimo s kamero nanje, da se osrednji krog ostro prikaže na vizirni ploči. Čim več bližnjih krogov vidimo natančno, tem veči je rabljivi prostor, tem boljši je dotični objektiv. Ako premer najdenega prostora porabimo za jednako konstrukcijo, kakor pri zgornji sliki ab, dobimo veličino kota vidnega prostora, ki nam rabi v praksi. — Da imajo zaslonke velik vpliv na veličino vidnega kota, ni treba dokazovati. Čim manjša je zaslonka, tem veči je rabljivi prostor. Zato treba tudi diafragme vzeti v poštev, ali bolje rečeno, relativne odprtine, kadar primerjamo vidne prostore raznih objektivov.
Ker je dobri objektiv podlaga uspešnemu delovanju, opisali smo njegova glavna svojstva nekoliko bolj podrobno. Za praktično porabo izdelujejo jako mnogovrstne leče; vsaka firma ponuja za različne svrhe tudi različne kombinacije, n. pr. posebne objektive za portrete, za skupine, za okolice, za poslopja in arhitekturo za interiere, za reprodukcije itd. kdor
se peča samo z jedno ali drugo teh strok, bode pač posegel po leči, ki je izbrušena le za dotični namen. Začetnik in sploh amater - fotograf pa navadno ne razpolaga s tolikimi novci, da bi si kupil več objektivov; on gleda po aparatu, ki zado-ščuje vsem poglavitnim težnjam njegovim in mu služi v splošno porabo, za trenotne in trajne slike. Najnavadnejši sedanji lečini sistemi so nastopni:
1.) Jednostavni objektiv za okolice (Einfache Landschaftslinse), navadno sestavljen iz jednega samega para leč, pred katere vtaknemo zaslonko, je najstarejši fotografski objektiv in je za okolice še vedno v porabi. Leča, ki je obr-nena proti vizirni šipi, je od flintovega stekla ter izbočeno-jamasta (convex- concav); pred njo stoji jamasto-izbočena (concav-convex) krovnova leča, ker nista aplanatični, treba je zaslonk, a vsled tega imata tudi precejšnjo globino slike. Porabe tega objektiva so jako briljantne, kajti ima samo dve leči, ki vpijata in odbijata manj svetlobe, kakor objektivi, sestoječi iz dveh lečinih parov, zato so slike manj motne in dokaj živahnejše. Vidni kot ne meri veliko čez 30°, in tedaj je uporaba opisanega jednostavnega objektiva za okolico vse-kako zelo omejena.
2.) Aplanatične kombinacije. Aplanatični objektivi so sestavljeni iz dveh lečinih parov, in zato jim pravimo „dvojni objektivi" (Doppelobjective). Sprednji par leč ima jedno dvoizbočeno krovnovo in jedno skoraj ravno izbočeno flintovo lečo. Zadnji par kaže v isti meri jedno izbočeno jamasto flintovo in jedno dvojnoizbočeno krovnovo lečo. Med obema paroma stoje diafragme, katerim v tem slučaji pravimo osrednje zaslonke (Centralblenden).
Aplanatičnih objektivov je jako mnogo vrst. Tu omenimo samo nekatere, kijih izdelujejo posebno sloveče tvrdke:
a) Steinheil v Monakovem ima na prodaj aplanate, konstruirane deloma same) za okolice, deloma za splošno porabo. Prvi rabijo v izdelovanje okolic, poslopij, reprodukcij ploč-natih objektov i. t. d. Njihova izdatna odprtina1) meri le
-4- do ( = frs do ) in zato nimajo toliko svetlobe, 12 15 V 12 15/ J
kakor drugi; vidni kot pa je precej velik in znaša 95°.
Za portrete, skupine, a tudi za arhitekture in okolice izdeluje Steinheil »skupinske antiplanete", ki se posebno
amaterjem priporočajo. Odlikujejo se z veliko svetlobno ja-
f
kostjo, kajti izdatna odprtina je —. Zato so izvrstni za mo-
>) Izdatna odprtina (wirksame Oeffnung) izražamo z ulomki daljine lečinega gorišča /.
mentne slike in se morejo rabiti skoro za vse mogoče slučaje. Oba lečina pasa sta tako tesno približana drug drugemu, da je med njima ravno dovolj prostora za zaslonke.
Imenovana tvrdka brusi v novejšem času tudi tako zvane objekti v o ve vložke (Objectivsatze), kateri so pač priporočila vredni. V posebni škatljici je spravljenih več posameznih parov leč, ki se morejo na različne načine kombinovati v popolne dvostroke objektive, ter so izvrstni za vsakojake slike.
V zadnjih letih je tudi zasovela tvrdka E. Suter v Baselu s svojimi objektivi. Izdeluje jih za različne svrhe: za portrete, skupine in sploh trenotne slike, za okolice in monu-mente; izmed poslednjih ima sistem „velikokotni aplanat" f f
izdatne odprtine ^ do ^ in vidnega kota 90°. V teku zadnjih mesecev zaslovelo je „jenensko (baritovo) steklo", nova vrsta stekla, ki izmed vseh druzih vpija najmanj svetlobe ter prekosi vse ostale vrste s svojo svetlobno jakostjo. Suter dela iz imenovanega stekla leče, katerih glede globine in ostrine slike ne doseže nobena druga steklena zmes.
Izmed inozemskih firm je na izvrstnem glasu I. H. Dall-meyer v Londonu. Njegovi objektivi rišejo zelo briljantno in imajo veliko svetlobne jakosti. Za oddaljene okolice, za gorske prizore in za fotografovanje z zračnega balona brusi leče, ki so med strokovnjaki jako priljubljene. Za arhitekture ponuja objektive, katerim je vidni kot nad 100°; žal, da so cene njegovih izdelkov, kakor tudi druge sloveče angleške tvrdke Ross & C o. v Londonu, jako visoke.
Kakor povsodi, tako so tudi pri objektivih začeli Ame-rikanci delati veliko konkurenco staremu kontinentu. Sedaj pošiljajo v Evropo leče, ki so dobre za portrete, skupine, okolice in za vsakojake trenotne slike, a cena jim je komaj polovica od onih, ki jih brusijo evropske stare firme. Ti „ American Star Rapid-aplanati" zadoščujejo baje vsem zahtevam navadnega fotografa in so zato priporočila vredni.
Razven omenjenih tvrdk imamo še dokaj drugih, ki izdelujejo izvrstne leče. Čitatelj si lahko izbira med njimi po vsakem fotografskem cenilniku.
Objektiv je najdraže in najvažnejše fotografsko orodje. Predno se torej odločimo, izdati lepe denarje zanj, treba nam pač previdnim biti. V obče se pri lečah ne sme preveč štediti; pravilno in skrbno brušen objektiv zahteva dokaj truda, in zato ni po ceni. Važno je tudi, da ga znamo varovati raznih nezgod. Če se mu okruši črna povlaka, s katero je medena cev pobarvana, treba je bliščeče se pičice spet zamazati s črno šelakovo pokostjo. V obče naj bodo leče vedno skrbno zavite, da ne prihaja prah do njih. Brišejo
naj se z mehkim starim platnom ali usnjem; ko bi po neprevidnosti ranili lečo, najbolje je, da takoj zamažemo prasko s črnim šelakom. To slikam manj škoduje, kakor refleksi, ki bi sicer izhajali od praske. V obče je treba pomniti, da ni dobro, objektive prevečkrat razdirati, kajti nevajenec ima vselej težave, da leče pravilno in brez poškodovanja medenih zavojev skupaj sestavi.
c) Objektivovi prikrovi.
Pred ekspozicijo in za njo treba objektiv pokriti s posebnim poklopcem. V to nam obče rabi kapica od kovine ali papirja, znotraj prevlečena s črnim baržunom. Poklopec snamemo in nataknemo s prosto roko. Razume se, da mora dobro objemati medeno cev, ker drugače bi vhajali svetlobni trakovi na nepravem kraji v aparat ter pokvarili pločo.
Človeška roka pa je za razne slučaje dokaj prepočasna: kjer smemo le dele jedne sekunde eksponovati, treba posebnih priprav, da se otvorjenje in zatvorjenje dovolj hitro vrši; tedaj rabimo tako zvane momentne z^atvornice (Momentver-schliisse), katerih je veliko število. Ž njimi moremo razstaviti poljubne dele jedne sekunde. Navadne momentne zatvornice
odpro objektiv do ^^ sekunde, kar amaterju večinoma
zadoščuje. Momentne zatvornice pritrdimo spredaj na objek-tivovo Cev ali pa med lečina para, kar je bolj priporočila vredno, čeravno pri navadnih objektivih teže izvršljivo.
Najvažnejša zatvornica, katere se poslužuje amater in strokovnjak, je Czernyjeva gilotinska zatvornica, narejena iz
11"
trdega kavčuka. Čas ekspozicije meri — do — ' Vtaknemo
jo spredaj na objektiv in sprožimo z zračnim pritiskom, da ne stresemo aparata. Zdelana je prav priprosto. Podolgovata deščica ima na sredi okroglo odprtino, stoječo ravno v objektivovi osi. Ta deščica ima na vsaki strani urezane utore, po katerih se premika druga deščica zatvornica z jednako odprtino. Kedar smukne zatvornična odprtina mimo odprtine v prvi deski, je za trenotek objektiv odprt, tedaj gelatinska ploča razpostavljena. Da zatvornica hitreje pada, goni jo kovinsko pero in kavčukov trak. Deščico sprožimo, ako pritisnemo na kavčukov balonček. Z njega gre zrak do posebnega peresa, ki zabranjuje pad in podstavlja zatvornico. Stisnen zrak spodbije pero, deska pade in odprtina švigne mimo objektiva, za trenotek pločo razsvitljajoča.
Momentna zatvornica Thury-Ameyjeva je pritrjena med lečama in tako konstruirana, da moremo čas regulovati. Čim bolj privijemo pero, ki ga vidimo pod razdeljenim krogom na aparatu, tem hitreje se odpira in zapira.
Imenovani momentni zatvornici nam predstavljata, glavne zastopnike dveh vrst, namreč zatvornic z regulovanjem in brez regulovanja. A naj si bode zatvornica zgrajena po tem ali onem sistemu, vselej moramo tirjati od nje, da pada lahko in sigurno; nam pa je tudi koristno, da znamo vsaj približno hitrost gibanja zatvornice in onega objekta, kojega hočemo momentno fotografovati. Kjer ni na zatvornici zabeležena hitrost pada, treba jo poiskati, kar ne dela nikakih težav in kar nam popisuje vsaka veča učna knjiga o fotografiji. O hitrosti gibajočih se objektov nas pouči naslednja Pizzig-hellij-eva tabela:
Razdalja gibajočega se predmeta, povedana v daljinah gorišča Človek z navadnimi koraki Človek s hitrimi koraki Leteč človek Konj z navadnimi koraki Konj v trabu Konj v galopu Konj v karijeri Parnik, povprečna hitrost s ^ lO _ co'C - 3 c<3 O rH 'S !> N m HSJ Brzovlak, 60 km v 1 uri
» napravi v jedni sekundi pot v metrih
1-5 16 23 1-8 3'8 5'7 12'0 7-0 98 16'7
in tedaj zahteva ekspozicije v sekundah:
100
200 0'01 001
300 0'02 0-02 001 001
400 0'02 0'02 0'01 0'02 o-oi
500 0'03 003 0-02 0-02 0'01
600 0-04 0'03 0-02 0-03 o-oi 0'01 — — — —
700 0'04 0'04 0'03 0'04 0'02 001 — o-oi — —
800 0'05 0-05 0'03 0'04 0'02 0-01 - 001 — —
900 0'06 005 0.03 005 0-02 0-01 — 0-01 — —
1000 006 0-06 0-04 0'05 0'02 0-01 0-008 0-01 o-oi 0'006
Razdalja predmetov je povedana v daljinah gorišča. Ako ima leča n. pr. 26 mm daljine gorišča, je lOOkratna razdalja = 2600 mm = 26 m — i. t. d. Razdalje je treba meriti, ali vsaj ceniti. To se posebno lahko zgodi, ako merimo na vizirni šipi veličino človeka ali konja, ki sta v natorni velikosti povprečno visoka 1'75 m oziroma 1'60 m.
Ako je na vizirni šipi človek je od apararata oddaljen
ali konj visok v mm: v daljinah gorišča
Človek Konj
35'7 32 0 50
175 160 100
8'8 80 200
58 53 300
4-4 40 400
35 3-2 500
30 30 600
25 23 700
2-2 20 800
20 1-8 900
1-8 1-6 1000
Posamezen zgled nam bode rabo teh številk najbolje pojasnil. Na vizirni šipi se nam je pokazal konj, vprežen v voz, visok 4 mm, tedaj je od aparata oddaljen 400 daljin gorišča. Ako je korakal v trabu, kaže nam Pizzighellijeva tabela, da preleti vi" 3"8 m. Od te številke gremo v vertikalni meri navzdol, da zadenemo do številke, stoječe v oni horizontalni rubriki, ki je na levi zaznamovana s številko 400; tedaj najdemo čas ekspozicije 0 01 ali
Za navadno rabo tudi dobro služi Ederjeva tabela o eks-poziciji nekaterih navadnih gibajočih se objektov. Ako se poslužujemo antiplaneta ali dobrega evriskopa, ravnamo se lahko po nastopnih podatkih.
Čas ekspozicije
Smej oči se otroci „žive podobe", ki za trenotek
mirujejo...............— do 1 "
5
Psi, mačke, pri navadnem gibanji.....
Cestni prizori, fotografovani iz okna kake hiše . Pasoča se živina, gozd in ovce, pri jasnem nebu
1 1
2 10 1 1
20 — 50
1__J^
20 ~~ 30
Čas ekspozicije
Leteče barke, oddaljene 500 do 1000 m — do ^ '
L 11 V. n ~ „ 40 „ - , 40 „ „ 8 » V. li - 4 » n „16 n
f 11 /20 11 Ve 11 1 11 1„ 20 „ 1 „ 20 „ — ». 16 „ i V. ii ~ » 8 — „32 n
/ 16 % 11 % 2 n 2 „ 40 „ 2 „ 40 „ n 32 „ 27* n ~ r, 16 „ 1 „ 4 ii
/ 22 V, 11 % 5? 4 n 5 „ 20 „ B „20 „ 1, 4 „ KI! ° /3 ii n 32 „ 2 „ 8 ii
f 32 % 11 iv. 11 8 ii 10 „ 40 „ 10 „ 40 „ 2 „ 8 „ lOVa n 1„ 4 „ 4 „15 n
/ 45 *U 11 2% 11 10 21 „ - „ 21 „ - „ 4 „15,, 21 n 2 „ 8 „ 8 „30 n
f 64 Vit 5V* » i 32 "j ii 1 42 „ - „ 42 „ - „ 8 „30,, 42 ii 4 „ 16 „ 17 11 ' ii
V 1. vertikalnem oddelku je zabeleženo razmerje med odprtino objektiva (oziroma zaslonke) in daljino gorišča f (Focus).
Številka v imenovalci znači razmerje med daljino gorišča in f
premerom zaslonke. — pomeni n. pr., da je premer zaslonke
jednak osmemu delu daljine gorišča ali osemkrat manjši nego daljina gorišča. Poseben zgled nam bode to najlepše pojasnil:
V rokah imamo n. pr. Sutterjev aplanat B štev. 3. Ta objektiv ima 230 mm. daljine gorišča. Ako vzamemo zaslonko s premerom 10 mm., je razmerje med obema 230 : 10 ali 23 : 1,
premer zaslonke je 23krat manjši nego daljina gorišča in tedaj f
pišemo Ta izraz poiščemo v vertikalni vrsti. Ako ne naj-
diO
demo istega izraza, vzamemo ali najbližo ali pa srednjo vrednost. f
V tabeli stoji ^r in to lahko porabimo brez posebne pomote.
Odprto okolico bodemo eksponovali 2/s sekunde - glej namreč
f
številko, kjer se srečata horinzontalna vrsta skozi m vertikalna vrsta pod naslovom „Odprta okolica". Za svetle notranje prostore bi rabili 5 minut in 20 sekund ekspozicije, za portrete v dobro razsvetljenem ateliru pa 32 sekund itd.
Iskanje po Burtonovi tabeli je jako priročno. Vsak fotograf, ki jo rabi, naj si izračuna za svoje objektive izraze v prvi vertikalni vrsti (razmerja med daljino gorišča in premerom zaslonk) ter dobljene številke zariše na zaslonke. Potem ima za vse slučaje vodilo pri sebi, za koliko časa naj razpostavi.
Kar se tiče svetlobne jakosti objektiva, smo uže poprej omenili, da jo moremo najti potom računa za vsako zaslonko. Treba je le poiskati „relativne odprtine" ter jih kvadrovati. Časi ekspozicije so potem v premem sorazmerji s kvadrati relativnih odprtin.
Občutljivost gelatinskih ploč ostane pač vedno jednaka, dokler se poslužujemo iste firme. Ko menjamo prodajalca, treba le napraviti istočasno par slik istega objekta za poskus, in kmalu bodemo znali, katere ploče so bolj svetločutne nego druge. Če smo n. pr. s starimi pločamo eksponovali 4 sekunde, z novimi pa le 2 sekundi, a smo vendar dobili jednake slike, je to dokaz, da so druge vrste ploče za polovico bolj občutljive, nego prejšnje.
Vendar pa moramo tu poudarjati, da z navedenimi tabelami in podatki ne shajamo v vseh slučajih. Fotograf, osobito začetnik, čestokrat napačno eksponuje; a rekli smo uže, da male pomote ne škodujejo veliko, odkar imamo novejše boljše „klicavce". V obče nam bodi glavno vodilo, da je ugodnejše
razpostaviti preveč, nego premalo. Premalo ekspo-novane ploče dado slabe, motne podobe, in malokdaj se fotografu posreči, narediti iz njih dobre slike. Preveč razpostavljene ploče pa se morejo večinoma popraviti s previdnim in umetnim ravnanjem. Se-ve, gotovih mej ne smemo prekoračiti ne navzdol, ne navzgor; v takem slučaji je naš trud zaman, slika pokvarjena.
Konečno omenimo, da imamo več jako bistroumno zgrajenih svetlomerov ali fotometrov, ki nas z večo ali manjšo natančnostjo pouče o svetlobnih razmerah. Amaterjem hvalijo Decoudunov fotometer, imajoč podobo žepne ure. Ž njim moremo takoj določiti čas ekspozicije, bodi-si za trenotne slike, bodi-si za fotograf o vanje temnih notranjih prostorov. Velja samo 4 gld. 50 kr. in je za premnoge slučaje v istini priporočila vreden.
4. Negativni proces.
Gelatinske ploče. —- Podlaga vsemu fotografovanju, v prvi vrsti pa negativnemu procesu, so svetločutne ploče. Na njih izvršimo s pomočjo svetlobnih trakov in raznih kemijskih tvarin prvo podobo. Kjer so zadevali razpostavljeno pločo najsvetljejši žarki, tam se ploča pozneje najbolj počrni; na temnih krajih pa obdrži več ali manj svojo prvotno prozorno barvo. Slika ima tedaj povsodi temne sence, kjer je bil fotografovan predmet svetel in povsodi svetlobo, kjer je bil predmet teman; senca in svetloba sta na podobi ravno narobej razdeljena, in zato pravimo taki sliki negativna podoba ali negativ, vsemu dotičnemu delu pa negativni proces. Ako pritisnemo na negativ svetločutni papir in ga razpostavimo svetlobi, papir več ali manj počrni pod pločo; kjer je prozorna, celo otemni, kjer pa svetlobni trakovi ne morejo skozi, ostane papir v prvotni barvi. Konečno dobimo sliko, ki je glede svetlobe in sence v direktnem nasprotji z negativom in ki je povsem jednaka predmetu. To je positivna slika ali positiv; dobili smo jo potom positivnega procesa.
Daguerre je v kameri napravil na svojo srebrno svetlo-čutno pločo takoj positivno podobo, katere pa ni mogel razmnoževati. Zato je moral za vsako sliko posebej eksponovati, kar je splošno porabo njegove iznajdbe dokaj oviralo. A ko so iznašli kolodijeve in gelatinske prozorne ploče, dobila je stvar povsem drugo lice. Z jednega samega negativa posnamemo lehko na stotine positivnih slik, ki so druga drugi popolnoma jednake, in katerih lepota zavisi v prvi vrsti od kakosti negativa.
Omenili smo uže, da se kolodij rabi le še v nekaterih posebnih strokah fotografske umetnosti, v obče so ga izpodrinile gelatinske bromosrebrove ploče, in jedino na te se hočemo tu ozirati.
Svetločutna plast naših ploč je razprostrta po stekleni šipi. Da se napravi občutljiva kožica, treba najprvo namočiti gelatino v gorki vodi, potem pa ji primešati bromove soli. V temnem, samo z rudečo lučjo razsvetljenem prostoru se vlije v opisano zmes določena množina vodene raztopine sre-brovega nitrata, in tedaj se stvori jako svetločutna spojina: „bromovo srebro", ki plava v najfinejših drobcih v gosti gela-tinski hladetini (Gallerte). S to zmesjo konečno prevlečejo lepe in čiste steklene ploče ter jih skrbno posuše; potem so takoj za rabo.
Svetločutnih gelatinskih ploč ne dela navaden fotograf nikdar sam, še manj pa amater. Oba si jih kupita od znanih in dobrih firm, ki se pečajo v veliki meri z izdelovanjem bro-mosrebrove gelatine. Manipulacija pri mešanji in polivanji je silno kočljiva in zahteva veliko posebnih priprav; na drugi strani pa so kupljene ploče skoraj brez izjeme izvrstno narejene in zanesljive, njih cene zmerne, trajnost pa tudi večmesečna -- faktorji, ki so vzrok, da rajše posežemo po narejenem blagu, kakor da bi se sami pečali z mučnim in nesnažnim izdelovanjem.
Gelatinske ploče dobivamo po 6 ali po 10 skupaj zavitih v črn ali rujav papir, tako da se tiščita dve in dve ploči s svetločutnima plastema. Ves zavitek je konečno še obdan s stanijolom ali pa je položen v črno in zalepljeno škatljo, na kateri beremo firmo in čestokrat tudi kratek navod, kako ravnati s pločami.
Svetloba v temni delarnici. Ploč ne smemo razviti pri navadni svetlobi, temveč treba je posebnih varstvenih priprav, da svetločutno gelatinsko mrenico obvarujemo pred vsakim svetlobnim trakom, ki ji ni namenjen. Fotograf ima zato poseben prostor — temno delarnico —, v kateri manipuluje z gelatinskimi pločami. Za delarnico moremo porabiti vsako sobo, ako smo ji okna popolnoma zakrili, da ne uide noben svetlobni trak vanjo. Samo jednega okna ali jedne šipe ne zatvorimo s črnimi zagrinjali, temveč z rubi-nasto-rudečim papirjem ali blagom. Rudeča luč ne škoduje svetločutnim pločam; pri njej je treba izvršiti vsa dela, dokler ni podoba ustaljena.
Navadno pa amater nima posebne temne delarnice pripravljene — kajti osobito v mestih je tesna s prostorom. Zato dela rajše zvečer in po noči; tedaj mu sobo razsvetljuje svetilnica, prirejena nalašč za to svrho, ki siplje samo rudečo
svetlobo po prostoru. Pizzighellijeva svetilnica je podobna vrtni svetilnici, le valjasto steklo, ki obdaja S/ečo, je rubinsko-rudeče barvano. Svetilnica druzega sistema je slična mali omarici, ki je od spredaj zatvorjena z rudečo šipo. Kadar ne potrebujemo več rudeče svetlobe, privzdignemo poklopec, ležeč pred dimnikom, in tedaj nam zasveti navadna luč iz omare. Mesto opisanih, precej dragih svetilnic si moremo z malimi troški sami prirediti primerno luč. Treba le vzeti prostoren zabojček ter mu jedno steno nadomestiti z rudečim steklom. V novejšem času so našli, da smemo neprijetno in oči jako utrudljivo rudečo luč zamenjati z drugo, ugodnejšo. Najprvo pritrdimo v svetilnico rumeno šipo, nanjo pa temno zeleno; luč, ki prehaja skozi obe stekli, tudi ne škoduje pločam, čeravno je svetlejša, nego rudeča, a očem je dokaj ljubša in milejša.
Ekspozicija. Pri opisani svetlobi vložimo tedaj gela-tinsko pločo v kaseto; pri tem je treba paziti, da svetločutno plat prav obrnemo — tako namreč, da gleda v kameri proti objektivu. Svetločutno stran lahko spoznamo po motni površini, tudi je manj gladka, nego samo steklo. Vsako pločo s finim in mehkim čopičem poprej obrišemo, predno jo položimo v kaseto; drugače leži na njej kak prah, ki se pozneje javlja v podobi neprijetnih prozornih pik na negativu.
Predno nesemo kaseto s svetločutno pločo v kamero, pregledamo še jedenkrat, je li vse v redu, in se prepričamo, da je slika na vizirni šipi natančna in ostra. Kdor nima dobrih očij, ali kadar želimo posebno živih črt, vzamemo še povečevalno lečo na pomoč in ž njo namerimo prav natančno na dotični predmet. Čim bliže je objekt pri kameri, tembolj moramo kamero raztegniti; nasprotno pa jo skrčimo, ako je predmet bolj oddaljen. Bližni predmeti se natančneje pokažejo tedaj na drugem mestu, nego daljni, kar se posebno pozna pri lečah, ki nimajo velike „globine". Da poravnamo to diferenco, vtaknemo v objektiv primerno zaslonko. Diafragma sicer poveča natančnost slike, a zmanjša svetlobo; zato ne smemo rabiti premajhnih zaslonk. Sploh pa se ravnamo po pravilih, ki smo jih navedli pri opisovanji leč. Najbolje je, da kamero namerimo v začetku brez zaslonke in sicer tako, da se nam najvažnejši predmet pokaže popolnoma ostro; potem še le vložimo zaslonko.
Sedaj odstranimo vizirno šipo, na njeno mesto pa položimo kaseto. Previdno potegnemo zapah iz nje in tedaj odkrijemo objektiv — svetlobni trakovi se vspo v kamero in na gelatinsko pločo ter več ali manj hitro izvrše v njej potrebne kemijske izpremembe, rekše narede zaželeno, tajno sliko. Ko smo eksponovali dovolj časa, zatvorimo objektiv, zapahnemo kaseto ter jo vzamemo iz kamere.
Klicanje in ustaljen je. V temni delarnici vzamemo pločo iz kasete, a slike še ne zapazimo nikake. Podoba je skrita, latentna in treba jo „poklicati". Pri tej operaciji odtegnemo onim delom bromosrebrove gelatinske ploče, katere je zadela svetloba, ves kisik (Sauerstoff); srebrova spojina se razkroji, in na dotična mesta se poleže črno, kovinsko srebro. Svetlobe na sliki potemne, sence pa ostanejo bele; od tod ime „negativ".
Pri klicanji treba paziti, da dobi podoba pravo moč. Ako kličemo predolgo in s premočnimi sredstvi, izgube se polupro-zorni toni slike, in konečno imamo podobo s hudimi svetlobami in črno senco, a polusenčja nima nikacega. Na drugi plati pa tudi ne zadoščuje premalo klicana slika; njej manjkajo žive svetlobe, in vsa je motna in medla. Ploče, ki so bile predolgo eksponovane, rade dado medle slike, premalo eksponovane pa podobe brez polusence. Novejše zmesi klicavca delujejo v takih neugodnih slučajih jako povoljno in popravijo do gotove meje razne pomote, ki nastanejo vsled neprave ekspozicije.
Sledovi podobe se pokažejo pri normalno eksponovanih pločah uže v 20 do 30 sekundah. Naj prvo zapazimo najhujše svetlobe, za njimi pridejo polusence in konečno sence. Pri preveč eksponovanih pločah pa se časih bliskoma narede svetlobe in za njimi jako hitro tudi sence, predno so svetlobe dovolj potemnele in se zgostile. Rezultat je motna in medla slika. Ako pa je bila ploča premalo razpostavljena, čakamo jako dolgo na podobo; sence se konečno sploh ne prikažejo ali pa še le tedaj, ko so se svetlobe uže preveč zgostile in so izginile vse finejše odličice (nuance). Slika je trda in polna kontrastov — torej tudi slaba.
Zato je treba za razne opisane slučaje klicavca modificirati. Kadar se kaže, da je bilo preveč eksponovano, naglo priciknemo h klicavcu nekaj kapljic bromovega kalija, v nasprotnem slučaji pa natrona ali amonijaka. Najnovejši klicavci te pomoči ne potrebujejo in delovanje ž njimi je postalo jako jednostavno in priročno.
Negativ je dovršen, ko so oni deli slike postali skoraj popolnoma neprozorni, ki predstavljajo najsvetlejše točke na objektu.
Klicavcev imamo več vrst. Tu hočem omeniti samo dveh, ki sta danes — vsaj pri nas — najbolj v rabi, in ki amaterju zadoščujeta pač za vse slučaje.
«) Ferro-oksalatov klicavec, napravi naslednje raztopine:
Raztopina A:
Kalijev oksalat (nevtralni oksalno-kisli kalij) 200 y
Voda1) . . .
Raztopina B: Železni vitrijol Vode . . . .
. 800 ««3
100 g
300 cms
Kemijsko čista žveplena kislina ... 3 kapljice.
Ravno pred rabo zmešamo 3 prostorninske dele (n. pr. tri majhne merice) raztopine A in jeden prostorninski del (jedno merico) raztopine B. To zmes vlijemo v štirioglato ploščnato skledo od stekla , porcelana ali pocinjene kovine ter položimo vanjo negativ tako, da ga klicavec popolnoma pokrije, in da je svetločutna kožica s tajno sliko na vrhu. Potem zibljemo posodo toliko časa sem pa tja, dokler ni podoba dovršena, to je, dokler se tudi v senčnatih partijah ne pokažejo vse potrebne podrobnosti in posameznosti.
Pri momentnih slikah kopljemo pločo v naslednji raztopini, predno jo denemo v klicavca:
Voda.............. 1000 cm8
Natrijev hyposulphit (Unterschwefeligsaures
Natron)............ 2 g
Bromov kalij........... 5 g
Če zapazimo, da je ploča premalo eksponovana, in da se slika prepočasi kaže, priciknemo klicavcu par kapljic nastopne raztopine:
Voda.............. 500 cm3
Natrijev hyposulphit........ 1 g
Kadar pa je bila ploča preveč razpostavljena, pridenemo klicavcu par kapljic raztopine:
Voda..............10 cm3
Bromov kalij........... 1 g
Te kapljice ovirajo klicanje in pomagajo, da postane slika močnejša. Če se bojimo, da bi to tudi ne imelo uspeha, potem kličemo s starim, uže jedenkrat rabljenim klicavcem, kateremu pozneje prilijemo nekoliko svežega, ali pa vzamemo manj, železnega vitrijola, kakor ukazuje formula.
Raztopina A se drži jako dolgo, a raztopino B treba večkrat obnoviti, ker se železni vitrijol hitro razkroji. Zmešan, svež klicavec ima lepo temnorudečo barvo; pokvari pa se hitro, in zato ga ne hranimo. Ko je podoba dovršena, zlijemo klicavca proč, kajti ni več za nobeno rabo.
l) Voda naj bode destilovana ali vsaj dežnica. cm3 pomeni kubične centimetre, g grame.
b) Soda-hydrokinonov klicavec, naredi naslednjo raztopino:
Od te raztopine vzamemo 10 cm3, potem pa jo razredčimo z vodo. Priliti ji smemo do 35 cm3 destilovane vode. Ako je bila ploča predolgo razpostavljena, položimo jo v staro tekočino, ki je bila nže večkrat v rabi. Če se potem klicanje prepočasi vrši, smemo staremu klicavcu pridejati nekoliko svežega.
Nekateri primešajo hydrokinonu pepelike (Pottasche): dotični recept slove:
Natrijev sulphit..........40 g
Hydrokinon............5 g
Destil. voda............150 cm3
Ko sta natrijev sulphit in hydrokinon raztopljena (včasih je treba vodo nekoliko ogreti), pridene naj se jima
Kalijevega karbonata (pepelike) . ... 50 g.
Za rabo je ta zmes premočna; zato vzamemo od nje 5 cm3 in ji prilijemo do 35 cm3 destil. vode.
Tretji klicavec te vrste ima naslednjo sestavo:
Raztopine A vzamemo 75 cm3, raztopine B pa 150 cm3. Obe zmešamo in potem jima pridenemo 5 g hydrokinona. Najlepše se s tem receptom podoba pokliče, ako rabimo zmes, sestoječo polovično iz starega, uže rabljenega klicavca in polovično iz svežega. Kadar nimamo starega klicavca pri rokah, priciknemo na vsakih 150 cm3 svežega klicavca 15 kapljic ocetne kisline.
Včasih se narede na gelatinski kožici gube in grbanci, ko jo dvignemo iz klicavčeve kopeli. Tedaj treba pločo položiti za nekaj minut v nasičeno (koncentrovano) g o 1 u n o v o raztopino, ki kožico ostroji, utrdi in zravna.
Po klicanji in tudi po golunovi kopeli zmijemo pločo, na to pa jo denemo v kopel, ki ima namen, sprati s ploče vse nerazkrojeno srebro in podobo ustaliti (fiksovati). Kopel za fiksovanje je naslednja:
Voda.............. 1000 cm3
Natrijev hyposulphit........ 200 g
Natrijev sulphit Hydrokinon . . Destilovana voda Natrijev karbonat
700 cm3 75 g
40 g 5 g
( gorka voda . . j natrijev karbonat I voda ....
50 g 200 cm3
V imenovani raztopini naj ploča leži več minut; iz nje jo smemo še le tedaj dvigniti, ko se na stekleni strani ploče ne kažejo več bele lise.
Natrijeva raztopina — fixage imenovana — se more večkrat rabiti; le ko postane umazana in rumena, .treba jo nadomestiti z novo, svežo.
Nekateri fotografi združijo golunovo in natrijevo kopel ter si s tem prihranijo jedno operacijo. V ta namen vzamejo 1 del nasičene vodene raztopine natrijevega hyposulphita in i/a do 1 del nasičene vodene golunove raztopine. Zmes je sicer motna in kalna, a to nič ne škoduje. Rabljiva pa je še le 24 ur potem, ko smo jo napravili.
Ploča je sedaj ustaljena, negativna slika gotova, samo sprati jo moramo še skrbno. Splaknemo jo pod pipo kacega vodovoda, ali pa jo postavimo v posodo, napolnjeno z vodo. Tu naj stoji 5 do 6 ur, vodo pa treba vsaj lOkrat menjati. Spiranje se mora jako vestno vršiti, in odstraniti moramo ves natrijev hyposulphit, kar se ga je nasrkala ploča. Najmanjši sledovi natrija pokvarijo negativ, ako ostanejo v ploči. Kdor si hoče biti svest, da je odstranil ves škodljivi natrij, položi pločo po prvem zmivanji še v vodo, kateri je pridejanega nekaj znanega Javellovega luga (Eau de Ja-velle). Na 100 delov vode zadosti 5 delov luga; v tej zmesi naj leži negativ 10 do 15 minut. Po tem se še jedenkrat dobro spere in konečno posuši na zraku.
Komur se mudi in kdor ne mara čakati, da bi se negativ počasi na zraku posušil, naj dene pločo za pol ure v alkohol. Ko jo dvigne iz njega, posuši se v malo minutah.
Za zmivanje in sušenje ploč imamo razne priprave, katerih pa tu ne bodemo opisovali, ker niso bistveno važne. Vsak si lahko sam izumi potrebne posode in pripravnih polic, na katere polaga ploče. Sploh pa je za zmivanje dobra vsaka lončena ali lesena posoda, ploče pa se ravno tako lepo posuše, če jih naslonimo kjer koli na kako steno.
Na opisani način napravljeni negativi so pa le tedaj za rabo, ako nismo naredili posebnih pomot pri izdelovanji. Pre-tenke in medle negative, ali pa predebele in močne, je treba dostikrat še popraviti., predno začnemo delati positivne podobe. Prve moramo „ojačiti" (verstarken), druge pa „oslabiti" (ab-schwachen).
Za ojačenje rabimo naslednji recept: Fiksovani in zmiti negativ se položi v skledo, v kateri imamo raztopino:
Živosrebrovi klorid (sublimat).....2 g
Bromov kalij........... 2 g
Voda . . . . ,.........100 n»,3
V tej kopeli leži negativ toliko časa, da postane siv ali celo bel. Potem ga splaknemo z vodo in vnovič položimo v nastopno tekočino:
Mrzlo nasičena vodena raztopina natrijevega
Tu se negativ zopet počrni. Konečno ga dobro zmivamo, kakor po fiksovanji. S sublimatom je treba previdno ravnati, ker je hud strup.
Kadar hočemo negativ oslabiti, raztopimo 1 del strupene rudeče krvne lužninske soli (Blutlaugensalz) v 5 delih vode, in posebej 1 del natrijevega hyposulphita v 6 delih vode. Od prve raztopine vzamemo potem 5 c/«s, od druge pa 100 cm3, in v tej zmesi kopljemo negativ, dokler ne postane dovolj prozoren. Po dokončanem procesu treba pločo spet dobro zmiti.
Ojačevanje in oslabljenje se lahko vrši o belem dnevu; zato lahko prav natanko sledimo vsemu procesu. Ko vidimo, da je negativ postal dovolj debel in močan, oziroma prozoren, vzamemo ga naglo iz kopeli in denemo v vodo, kjer ga spiramo.
Lakiranje in retuširanje. Gelatinska kožica je pač precej trdna in odporna, a vendar je dobro, da prevlečemo negativ z lakom. V ta namen mora biti ploča popolnoma suha. Izvrstne lake prodajajo fotografske firme. Kdor si hoče lak sam pripraviti, naj vzame:
Omenjene smole raztopimo v 1 litru dobrega alkohola, katerega je treba nekoliko ogreti. Steklenico večkrat potresemo, konečno pa par dni počakamo, da se gošča posede na dno. Čistino filtrujemo skozi pavolo, potem pa priciknemo še 3 kapljice glicerina in 3 kapljice ricinovega olja. Ker je ta lak pregost, prilije naj se mu po potrebi alkohola.
Predno lakiramo, ogrejemo negativ pri peči, na solnci ali pa previdno nad špiritovo svetilnico; toplo pločo primemo na jednem oglu, držimo jo vodoravno in potem vlijemo nanjo laka, skrbeč, da se jednakomerno razteče po njej. Kar ga ostane, vlijemo ga nazaj v steklenko.
Negativi imajo pogostoma male hibe, katere moremo s pomočjo svinčnika ali čopiča odstraniti (retuširati). Najbolje je Faberjev svinčnik z znamko HH ali pa HHH, ali pa dobre vodene barve, osobito karmin. Fotografske tvrdke prodajajo posebne barve, ki se kaj rade primejo gladke lakove kožice.
sulphita Vode . .
. 250 cm3 . 250 cms
700 g belega šelaka, 50 g sandaraka, 5 g mastiksa, 5 g damarove smole.
Strokovni fotograf ne retušira samo hib in napak, ampak z zvedeno roko poseže v celo podobo: tu zmanjša kontraste med svetlobo in senco, tam odstrani neprijetne poteze na obrazu, drugod poudarja lepote predmeta, zmanjšuje natorne hibe itd. Amater se s takim opravilom ne peča • sploh pa opozarjam čitatelja na dotične knjige, omenjene v uvodu, ki podrobno opisujejo retušerjevo delo.
Kako hranimo negative? Za negative imamo posebne škatlje z utori, v katerih stoje ploče. Bolj priprosto in ravno tako dobro pa jih shranimo, ako denemo vsako pločo v poseben papirnat zavitek (kuvert); nanj pa zapišemo tekočo številko negativa, dan ekspozicije in druge podatke, ki so zanimivi za presojo izdelane podobe. Več takih zavitkov zložimo skup in zavijemo v trdnejši papir. Hraniti jih je treba na suhem prostoru. V tem slučaji se obdrže neomejena leta.
5. Positivni proces.
Kopijo (snimek), katero napravimo s pomočjo negativa, zovemo positivno sliko ali positiv. Ta je zadnji smoter fotografov; s positivom je vrsta operacij dovršena in slika v natornih svetlobnih razmerah narejena.
Positivni odtisek napravimo skoraj brez izjeme na papir. Dotični proces je povsem podoben negativnemu. Kakor v ge-latinskih pločah, tako je pri papirji svetločutna tvarina neka srebrova spojina, klorovo srebro ali pa druge kovinske sestavine. Papir prevlečemo z beljakom, škrobom, gelatino ali s kolodijem, to kožico pa napojimo s svetločutnim klorovim srebrom. Ako denemo napojen papir pod negativ in ga svetlobi razpostavimo, počrni se papir tam, kjer je negativ prozoren, kajti svetloba je klorovo srebro reducirala v kovinsko, vijoli-často-črno srebro. Tedaj nastane slika, s katere treba konečno izmiti nerazkrojeno srebro s pomočjo natrijevega hyposulphita, kakor pri negativnem procesu. A v ustalivni kopeli dobi slika neprijetno, umazano rujavo barvo. Da se temu ognemo, barvamo poprej podobo v posebni kopeli, kateri je glavna sestavina kaka zlata sol, navadno klorovo zlato. Konečno moramo vse soli, kar jih ni bilo kemijsko razkrojenih pri postanku podobe, odstraniti iz papirja, da nam pozneje ne pokvarijo slike. Zato skrbno zmijemo sliko, predno moremo reči, da smo delo dovršili.
Pred malo leti je vsak fotograf sam napajal papirje s srebrovo raztopino, kajti napojeni papirji so obdržali svojo moč le nekaj dni, pozneje pa so se kmalu pokvarili. Sedaj
Prodajajo trajne papirje, in vsaj amater se rad ogne izdelovanju papirja, ker ima pri tem opraviti z jako neprijetno srebrovo spojino, s takozvanim peklenskim kamenom.
Okvir za kopiranje. Da napravimo kopije, treba nam posebne priprave, okvira za kopije, ki je podoben navadnemu okviru, v katerem leži močna steklena ploča. Mesto šibke lesene deščice, s katero pritrdimo v navadnem okviru sliko, ima fotografski okvir močnejšo desko ali prikrov, prelomljeno v dve polovici ali dva zaklopca. Obe moremo z elastičnimi peresi s precejšnjo silo pritisniti ob šipo. Negativ položimo v okvir, nanj denemo občutljivi papir, tega pa pokrijemo in pritisnemo s prikrovom tesno na negativ. Potem obrnemo okvir in ga postavimo proti dnevni razpršeni luči, da se prične opisani proces.
Mesto posebnega okvira za kopije moremo vsaj pri manjših negativih bolj na priprost način svetločutni papir spraviti v kontakt z negativom. Navadno stekleno šipo prerežemo po sredi, obe polovici pa prilepimo na kos platna, da jih moremo odpirati in zapirati kakor n. pr. prazne platnice kake knjige. Obe zaklopnici pritrdimo in pritisnemo z lesenimi skobami (Klammern) na negativ.
V novejšem času so prišli tudi v navado svetločutni papirji, pri katerih se slika ne pokaže takoj, temveč jo je treba poklicati s posebnimi raztopinami, jednako kakor pri negativnih pločah. Delo s temi papirji ni tako jednostavno, kakor z drugimi, a vendar je za nekatere slučaje vsega priporočila vredno. Kopiranje traje namreč le nekaj sekund, injeden sam delavec more vsak dan na stotine snimkov napraviti; slabo vreme in noč pri tem ne ovirata, kajti pri umetni luči se stvar ravno tako hitro in sigurno vrši, kakor ob solnčni svetlobi.
Izmed papirjev z direktnim kopiranjem rabimo danes: beljakov papir (Albumin papir), klorovosrebrni gelatinski papir in klorovosrebrni kolodijev papir, tudi aristo-papir imenovan. Operacije so v obče za vse tri precej jednake; sploh pa daje tudi vsaka tvrdka posebna navodila, kako postopati s papirjem, ki ga prodaje.
a) Belj ako v papir.
1.) Kopiranje. Beljakov papir treba najprej napojiti z raztopino solitarnokislega srebra ali peklenskega kamena. Ako nočemo sami izvršiti dotične operacije, dobimo narejen papir pri vsaki fotografski firmi. Kadar nameravamo tak papir napraviti doma, priredimo si nastopno kopel:
Peklenski kamen..........50 g
Destilovana voda.......... 300 cm8
Raztopino vlijemo v štirioglato ploščnato skledico, kakoršne smo uže rabili pri negativnem procesu (samo da mora biti sveža in jedino le srebru namenjena), nanjo pa položimo primeren list kupljenega beljakovega papirja tako, da plava z belja-kovo, svetlo stranjo IVa minute na kopeli. Pri tem ja treba paziti, da se papir ne potopi in da raztopina ne zajde na hrbtno stran njegovo. Konečno papir na jednem oglu z leseno žabico previdno vzdignemo in ga obesimo na vrvico, da se posuši. Kopanje v srebru ali srebrenje (sensibilisovanje) naj se vrši v bolj temačnem prostoru; tudi sušiti ne smemo na svetlobi, kajti papir je od onega trenotka svetločuten, ko smo ga dvignili iz kopeli. Posrebren papir se drži po leti le jeden dan, po zimi pa 3—4 dni; potem porumeni' in ni več za rabo. V novejšem času izdelujejo fotografske tvrdke posrebren beljakov papir, ki ostane skoraj leto in dan nespremenjen, ako imamo previdno shranjenega. To je velika prijetnost za fotografa, in zato pač rajše vsak amater poseže po kupljenem papirji, ki je večinoma izvrstno prepariran in dokaj lepši, nego oni, katerega smo napravili v domači delavnici.
Ko smo negativ položili v okvir za kopiranje in sicer tako, da je gelatinska kožica na vrhu, denemo nanjo posrebren in dobro posušen beljakov papir. Svetločutno papirjevo plast obrnemo navzdol, da se dotika gelatinske ploče, oziroma negativne slike. Potem položimo še par listov navadnega mehkega papirja na beljakov papir, ali pa elastično pločo od klobučine ali kavčuka, konečno pa vse pokrijemo s prikrovom, kojega z vzmeti pritisnemo s precejšnjo silo na vloženo podobo.
Tedaj nesemo okvir na svetlobo; navadno ga fotograf nasloni na, kak zid, katerega ne zadeva direktna solnčna luč. Le izjemoma kopiramo na solnci, in tedaj naj žarki padajo navpično na sliko. — Med kopiranjem treba včasih pogledati, kako da se proces vrši. Zato je prikrov razdeljen v dve zaklopnici (polovici). Nad jedno polovico odjenjamo vzmet, vzdignemo zaklopnico in ž njo vred tudi beljakov papir, da moremo pogledati, koliko je uže slika narejena. Pri tem se ni bati, da bi se nam papir nad negativom premaknil, kajti druga polovica prikrova ga tišči še vedno navzdol. Ko smo si sliko ogledali, zapremo okvir in ga postavimo na prvotno mesto, dokler ni kopiranje dovršeno. Opomniti nam je, da se sme okvir odpirati le v bolj temnih kotih, sicer škodujemo belim delom slike. Ko je kopija dovolj črna postala (navadno kopiramo toliko časa, da je slika temnejša, nego si jo pozneje želimo), vzamemo jo iz okvira in spravimo v temno škatljo, kjer čaka prihodnjih manipulacij.
2.) Barvanje slik. Kakor smo uže omenili, treba je slike kopati v raztopini zlate soli, da dobe prijetno črno ali
vijoličasto barvo. Ko smo naredili dovolj kopij, pomečemo vse v skledo vode, kjer jih zmivamo toliko časa, da odlita voda ni več belkaste barve. V papirji je namreč ostalo še dokaj nerazkrojenega srebrovega nitrata in to spojino moramo odstraniti. Potem pridejo slike v zlato kopel; tu se jim na površini napravi neizrečeno tenka zlata kožica, ki je vzrok oni prijetni in lepi barvi, s katero se dovršene fotografije odlikujejo.
Jako priprosta a vendar izvrstna zlata kopel je naslednja
raztopina:
Destil. voda.......... . . 1 liter
Splaknena kreda ..........20 g
„ Zlata raztopina"..........10 cm8
„Zlato raztopino" si napravimo, ako vzamemo 1 g klorovega zlata ter ga raztopimo v 10 g destilovane vode. Ta raztopina se drži jako dolgo; zato si jo priredimo nekoliko več, da jo imamo vedno pri rokah.
Opisana zlata kopel se sme rabiti še le nekaj ur potem, ko smo jo sestavili. Dobra je dolgo časa; kadar se na dnu steklenice zmanjša usedlina ali mot, treba pridejati 10—20 g sveže krede in priliti nekaj zlate raztopine.
Pri barvanji polagamo slike iz vode zaporedoma v zlato kopel, katero smo poprej vlili v čisto skledo. Paziti je treba, da tekočina vsako podobo popolnoma pokrije; zato obračamo papirje v raztopini, skledo pa zibljemo sem ter tja. Ves čas pa opazujemo, kako se slike barvajo; najprvo so rudečkaste, potem vijoličaste in konečno živo črne. Kadar imajo zaželeno barvo, jih naglo dvignemo iz kopeli ter vržemo v posodo čiste vode.
3.) Fiksovanje. Barvane slike pustimo le malo minut v čisti vodi, potem jih pa po vrsti začnemo fiksovati v nastopni tekočini:
Voda.............1 del
Natrijev hyposulphit ....... 3 do 4 dele.
Natrij izmije iz papirja vse nerazkrojeno, tedaj nepotrebno srebro in sliko nekoliko obeli; še le tedaj je slika ustaljena, in svetloba ji ne škoduje več. Zato je treba do fiksovanja vse operacije izvrševati v prostoru, kamor ne vhaja premočna svetloba; ako delamo po dnevi, zagrnemo okna z belimi za-grinjali, zvečer pa vzamemo lahko poljubno svetilnico, kajti svetlobna moč najboljše svetilnice je še vedno preslaba, da bi vplivala na beljakov papir.
V natrijevi kopeli naj papirji ostanejo vsaj 10 minut. Predno vzamemo sliko iz nje, poglejmo jo še proti luči: ako ne zapazimo v presojni svetlobi nikakih lis in marog, dovolj je
fiksovana, drugače pa jo vržemo še nazaj v kopel. Ker je natrij jako cena tvarina, ni treba štediti ž njim; ko smo raztopino obrabili, vlijemo jo proč.
4.) Zmivanje. Fiksovane slike denemo v posodo, napolnjeno s čisto vodo. Tu ostanejo kacih 5 minut, potem od-lijemo vodo in prilijemo nove, v kateri ostanejo četrt ure. Na to jih spravimospet v novo vodo in to ponavljamo še 4—8krat. Vmes jih 3krat vzamemo iz vode in s čisto gobo dobro zbrišemo.
Sedaj poberemo sliko za sliko iz vode, konečno pa posušimo med čednim pivnim papirjem ali pa jih obesimo na vrvice, da se posuše.
5.) D o vršenje. Posušene slike treba čedno obrezati, potem pa jih prilepimo na debele papirje, karton imenovane, ki so na prodaj pri vseh fotografskih firmah. Priporočila vreden je nastopni klej:
Škrob (šterka)...........50 g
Gelatina.............6 g
Voda ............................520 m3
1% raztopine karbolove kisline.....40 cm3
Gelatina naj se namoči v 450 cm8 vode, škrob pa z ostalimi 70 cm3. Ko je gelatina namočena, se voda odlije in zavre, med tem pa se pridene škrob in gelatina. Vre naj še 5 minut, ko se pa malo shladi, prilije se karbolova kislina. Narejeni klej se spravi v steklenice in dobro zamaši.
Kartone namočimo jedno uro pred rabo na obeh straneh z gobo, da se nam konečno ne zveže, ko prilepimo slike nanje; a tudi beljakov papir malo namočimo, predno ga s klejem namažemo, kajti v tem slučaji slika manj vtone in ostane bolj na površji beljakove kožice.
Suhe in napete slike natančno pregledamo, imajo li kaj malih napak in hib, katere je možno odpraviti z retuširanjem. Da dobimo primerno barvo za to, vzamemo malo karmina, indigo in kineškega tuša, zraven pa še pridenemo nekaj kapljic arabske gume. S finim čopičem zadelamo potem vse bele luknjice in proge, ki morebiti kaze našo sliko.
Podobe pa niso posebno gladke. Zato jih denemo v stroj za glajenje (satiniranje), ki sestoji iz jako gladke jeklene ploče in dveh valjev. Sliko položimo na pločo ter jo s pomočjo valjev z veliko silo stlačimo skozi stroj, da se lepo ogladi. No, začetnik in amater si pač ne bodeta kupovala drazega stroja. Pomagata si s tem, da podobe namažeta z voskom, raztopljenim v etru ali pa s ceratom, ki ga prodajajo fotografske tvrdke. Namazano sliko je treba dobro zdrgniti s platneno ali pa sukneno cunjo, in tedaj se pokaže jako lep lesk po podobi.
V novejšem času zelo rabijo Liesegangov aristo-papir. Kopije njegove so jako briljantne in prikupljive še celo tedaj, ako je negativ medel in moten. Ta papir moramo skrbno varovati pred svetlobo in mokroto. V okvir za kopiranje ga vložimo na jednak način, kot beljakov papir. Kopirati je treba precej močno, ker slika pozneje nekoliko obledi. Ko smo napravili več snimkov, položimo jih v raztopino, ki jih o b j e d -nem pobarva in fiksuje. Sestavljena je tako-le:
Natrijev hyposulphit......... 200 g
Rhodanammonij (strupen)......25 g
Ocetnokisli natrij..........15 g
Voda.............. 800 cm3;
temu se pridene 10 g galuna, raztopljenega v 50 cm3 vode. V raztopino se vrže nekoliko odrezkov nefiksovanega posrebre-nega papirja potem pa naj se tekočina 24 ar ustoji. Konečno se precedi in prilije se ji 200 cm3 vode, v kateri je bil poprej raztopljen 1 g klorovega zlata in 2 g klorovega amonija.
Opisana kopel se drži brezmejno in daje rujave do plav-kasto-črne barve. Kopati je treba slike v začetku skorej 1 uro, a čim starejša je, tem hitreje barva. Slika v začetku močno obledi, a kmalu jame črneti. Včasih moramo priliti malo zlate raztopine,, posebno tedaj, ko postajajo kopije zelenkastoplave. To je znamenje, da manjka v kopeli zlata.
Snimke posušimo na pivnem papirji tako, da leže slike navzgor. Ako hočemo, da se konečno lesketajo kot steklo, položimo jih še mokre na gladko, z lojem obrisano šipo ter jih s precejšnjo silo potlačimo nanjo. Ko so na pol suhe, prevle-čemo jih po hrbtu z gumijem ali pa z Liesegangovim lepilom, kakoršnega prodajajo fotografske firme. Dobro posušene kopije potem brez težave odtrgamo od stekla; z lepilom prevlečeno plat malo namočimo in pritisnemo na karton.
Jako zaslovel je tudi Piz zighellij ev platinski papir, kateri je napojen s platinsko raztopino. Podobe, narejene s tem papirjem, ne svetijo se kakor one od beljakovega in aristo-papirja. Barva jim je jako prijetna; slika je na prvi pogled čisto podobna bakrorezu in očesu dokaj bolj ugaja, nego bli-ščeče srebrove podobe. Z umetniškega stališča nam je Pizzighel-lijevo iznajdbo jako toplo pozdravljati in brezdvombeno ima veliko prihodnjost, tu pa bi prekoračili namen te skice, ko bi jo hoteli podrobneje opisovati. Tako se tudi ne moremo ozirati na ostale metode, ki nadomeščujejo srebrove spojine z drugimi kovinskimi tvarinami, in na dolgo vrsto zanimivih iznajdb, bodi-si v negativnem, bodi-si v positivnem procesu. Vsak dan nam prinese kaj novega! Uže jeEeastmanz velikim uspehom nadomestil težke steklene šipe z lahkim papirjem in omogočil.
da moremo na jednem samem izletu brez težav izdelati na stotine papirnatih negativov, ki nimajo v primeri s steklom skoraj nikake teže; Carbut skuša isto doseči s tankimi plo-čami od celuloida. Drugi pa se pečajo s positivnimi slikami, in uže dohajajo poročila, da je iznajden papir, pri katerem ni treba ne barvanja, ne fiksovanja. Kopija se zmije v vodi in
slika je dovršena!......
In v petdesetih letih tak napredek! Človek se ob tej petdesetletnici nehote mora klanjati človeškemu umu, ki je v teku pol stoletja privedel čudovito, a okorno Daguerre-ovo iznajdbo do take popolnosti. A vendar še nismo na vrhu. Morebiti se bodo o stoletnici fotografije zanamci ravno tako s pomilovalnim začudenjem ozirali nazaj v našo dobo, kakor mi gledamo na Daguerre-ove prvence. Bog daj tako! —
Bibliografija slovenska.
Slovensko knjigarstvo od i. januvarja 1888. leta do i. januvarja 1889. leta.
Sestavil Ivan Tomšič
Štev. 1—147 glej v »Letopisu" za 1869. leto od 268—281. strani; štev. 148—243 v „ Letopisu" za 1870. leto od 364—371. strani; štev. 244—351 v »Letopisu" za 1871. leto od 346—354. strani; štev. 352—589 v „Letopisu" za 1872. in 1873. leto od 280—301. strani; štev. 590—817 v »Letopisu" za 1876. leto od 193—215. strani; štev. 818—925 v letopisu" za 1877. leto od 324—335. strani; štev. 926—1124 v „Letopisu" za 1878. leto od 192—213. strani; štev. 1125—1230 v „Letopisu" za 1879. leto od 220—231. strani; štev. 1231—1362 v „Letopisu" za 1880. leto od 326—341. strani; štev. 1363—1487 v »Letopisu" za 1881. leto od 209—223. strani; štev. 1488—1612 v »Letopisu" za 1882. in 1883. leto od 417—431. strani; štev. 1613—1758 v »Letopisu" za 1884. leto od 287—303. strani; štev. 1759—1935 v »Letopisu" za 1885. leto od 371—391. strani; štev. 1936—2094 v „Letopisu" za 1886. leto od 211—228. strani; štev. 2095—2221 v ,.Letopisu" za 1887. leto od 316—319. strani; štev.
2222—2357 v »Letopisu" za 1888. leto od 224—238. strani.
I. Časopisi.
2358. Cerkveni Glasbenik. Organ Ceciljanskega društva v Ljubljani. Letnik XI. 1888. Urednik Janez Gnjezda; urednik glasbenih prilog A nt. Forster. —- Tiskar R. Milic.
2359. Cvetje z vrtov sv. Frančiška. Mesečni list za verno slovensko ljudstvo, vzlasti za ude tretjega reda sv. Frančiška. VIII. tečaj 1888. Urednik P. Stanislav Škrabec. — „Hilarijanska Tiskarna" v Gorici.
2360. Deželni zakonik za vojvodino Kranjsko. Leto 1888. XXVIII. tečaj. (S slovenskim in nemškim tekstom.) — Tiskala Klein in Kovač v Ljubljani.
2361. Deželni zakonik in ukazni list za vojvodino Štajersko. V Gradci, leto 1888. v 4°. (S slovenskim in nemškim tekstom). — Tiskar „Leykam" v Gradci.
2362. Dolenjske Novice. Leto IV., 1888. Založnik in tiskar J. Krajec v Novem Mestu.
2363. Dom in svet. Zabavi in poduku. Leto I. 1888. Izdajatelj, lastnik in urednik dr. France Lampe. Tiskala „Katoliška Tiskarna" v Ljubljani.
2364. Državni zakonik za kraljevine in dežele v državnem zboru zastopane. Leto 1888. XXXVII. tečaj. Založnik c. kr. dvorska iu državna tiskarnica na Dunaji.
2365. Duhovni Pastir. Urednik Anton Kržič. LetoV., 1888. S prilogama: „Apologetični razgovori" dr. Lampeta in „Pedagogika" prof. Zupančiča. Založba in tisk „Katoliške Bukvarne" v Ljubljani.
2366. Edinost. Glasilo slovenskega političnega društva za Primorsko. XIII. leto, 1888. Urednik Julij Mikota, lastnik društvo „Edinost", tisk V. Dolenca v Trstu.
2367. Gospodarski list. Glasilo c. kr. kmetijskega društva v Gorici. Leto VIII., 1888. — Tiskar Paternolli v Gorici.
2368. Kmetovalec. Ilustrovan gospodarski list s prilogo „Vrtnar". Uradno glasilo c. kr. kmetijske družbe vojvodine Kranjske. Leto V. 1888. — Urednik Gustav Pire; tisk J. Blaz-nikovih naslednikov v Ljubljani.
2369. Ljubljanski Zvon. Leposloven in znanstven list. VIII. leto, 1888. — Urednik Fr. Leveč. — Tisk „Narodne Tiskarne".
2370. Mir. (Političen list za koroške Slovence.) VII. leto, 1888.
— Izdajatelj in urednik Andrej Einspieler; tisk „družbe sv. Mohorja" v Celovci.
2371. Narodna biblioteka. Izdajatelj, založnik in tiskar J. Krajec v Novem Mestu. (Izhaja v snopičih po 15 kr.)
2372. Novice gospodarske, obrtniške in narodne. XLVI. leto.
— Urednik Gustav Pire; tiskarji in založniki J. Blaz-nikovi nasledniki.
2373. Obrtnik. Političen in strokovnjašk list za obrtni stan. Leto III. V Ljubljani 1888. Izdajatelj in odgovorni urednik Matija Kune. Tisek „Narodne Tiskarne".-
2374. Popotnik. List za šolo in dom. IX. leto, 1888. — Urednik M. Nerat; tiskar J. Leon v Mariboru.
2375. Rimski katolik. I. tečaj. Vrejuje in izdaja dr. Anton M ah nič, profesor bogoslovia. V Gorici. Hilarijanska tiskarna 1888. Velika 8°, 96 "str.
2376. Rogač. Izdajatelj in odgovorni urednik Srečko Magolič. Letnik III., 1888. V Ljubljani, po dvakrat v meseci na celi poli v 4°. — Tisk „Narodne Tiskarne".
(Koncem leta nehal izhajati.)
2377. Slovanski svet. Letnik I. 1888. Tisk „Narodne Tiskarne".
— Izdajatelj in lastnik: Fran Podgornik. — Urednik: Janko Pajk.
2378. Slovenec. Političen list za slovenski narod. Letnik XVI., 1888. Urednik Ig. Žitnik; tisk „Katoliške Tiskarne".
2379. Slovenski čebelar in sad.jere.jec. Glasilo čebelarskega in sadjerejskega društva za Kranjsko. Tečaj VI., 1888. — Izdajatelj Janez Modic, društveni predsednik; odgovorni urednik Ant. Klein; natisnila Klein in Kovač.
2380. Slovenski Gospodar. List ljudstvu v poduk. XXII. leto, 1888. — Izdajatelj in založnik „Katoliško tiskovno društvo". Odgovorni urednik: B. Ferk; tiskarna sv. Cirila.
— („Slovenski Gospodar" ima vsak mesec po dve prilogi, vselej po 4 strani obsežni: 1. Cerkvena priloga, priložena od „Kat. tisk. društva"; •— 2. Gospodar-stvena priloga, priložena od štaj. kmetijske družbe).
2381. Slovenski Narod. (Politični dnevnik.) XXI. leto. 1888. Odgovorni urednik Dragotin Hribar; tisk „Narodne Tiskarne".
2382. Slovenski Pravnik. Sodelovanjem odličnih pravnikov, izdaje in ureduje dr. Alfonz Mosche. IV. leto. Natisnili J. Blaznikovi nasledniki v Ljubljani 1888, 8°, 32 str.
2383. Soca. (Politični tednik.) . Leto XVIII, 1888. Urednik M. Koršič, tisk „Hilarijanske tiskarne" v Gorici.
2384. Učiteljski Tovariš. List za šolo in dom. Tečaj XXVIII., 1888. Urednik And r. Praprotnik; tiskar in založnik R. Milic.
2385. Vrtec. Časopis s podobami za slovensko mladino. Tečaj XVIII, 1888. Založnik in urednik Iv. Tomšič; tiskata Klein in Kovač v Ljubljani.
2386. Vrtnar. List s podobami za šolsko vrtnarstvo, vrtnarstvo sploh in za sadjarstvo. V Ljubljani 1888. Letnik I.
Odgovorni urednik Gustav Pire. Tisk J. Blaznikovih naslednikov. Založba c. kr. kmetijske družbe kranjske.
(Izhaja kot priloga »Kmetovalcu".)
2387. Zadruga. List za upravo narodno-gospodarskih vprašanj. Glasilo zveze posojilnic. Tečaj V., 1888. — Urednik Maks Veršec; tisk »Narodne Tiskarne".
2388. Zakonik in ukaznik za avstrijsko-ilirsko Primorje. Tečaj XXVIII., 1888. V Trstu.
2389. Zgodnja Danica. Katolišk cerkven list XLI. leto, 1888. Urednik Luka Jeran, tiskarji in založniki J. Blaz-nikovi nasledniki v Ljubljani.
2390. Laibacher Dioecesanblalt. Jahrgang 1888, 4°. Urednik Martin Pogačar; tiskala »Katoliška Tiskarna" v Ljubljani.
(Prinaša mnogo slovenski pisanih razprav.)
II. Društvena dela.
Čitalnica narodna v Ljubljani.
2391. Letopis narodne čitalnice v Ljubljani začetkom leta 1888. Tisk J. Blaznikovih naslednikov, vel. 8°. Samozaložba..
Matica Slovenska.
(1710 društvenikov.)
2392. Letopis Matice Slovenske za leto 1888. Uredil dr. Lovro Požar. Založila in na svetlo dala »Matica Slovenska". V Ljubljani. Natisnila »Narodna Tiskarna". 1888. 8°, 298 strani.
Vsebina: 1. Božidar Raic. Spisal dr. K. Glaser. — 2. Kaj človeštvo prideluje in uživa. (Drugi del.) Spisal dr. J. Vošnjak. — 3. Ivan Franjin Gundulič. Spisal Anton Trste nj a k. — 4. Slovenske narodne vraže in prazne vere. (Dalje.) Spisal J. Navratil. — 5. Jožef Lamberg. Spisal Iv. Ste ki as a. — 6. Kakšnih odnošajev nahajamo na slovenskem Stajerji glede zemlje in njenih prebivalcev. Spisal M. Cilenšek. — 7. Bibliografija slovenska za leto 1887. Sestavil Iv. Tomšič. —8. Letopis »Matice Slovenske". Sestavil Evgen Lah.
2393. Slovenci in 1848. leto. Spisal Josip Apih, profesor na deželni veliki realki v Novem Jičinu. Tisek Blaznikov v Ljubljani 1888, 8°, 302 str.
2394. Zabavna knjižica. III. zvezek: Prihajač. Povest. Spisal Fr. Dol in ar. Tiskala Miličeva tiskarna v Ljubljani 1888, 8°, 104 str.
2395. Žabama knjižica IV. zvezek. Izbrani spisi Frana Erjavca. Uredil Fr. Leveč. I. del: Pripovedni spisi. V Ljubljani, tisek „Katoliške Tiskarne" 1888, 8°, 156 str.
Družba sv. Moliora v Celovcu.
(41.552 udov.)
2396. Koledar družbe sv. Mohora za navadno leto 1889. Natisnila tiskarnica družbe sv. Mohora. V 4°, 112 stranij.
Iz vsebine: Naš cesar Franc Jožefi. V spomin štirideset-letnice vladanja Njegovega Veličanstva. Spisal Ignacij Žitnik. — Obsojen. Povest. Spisal dr. J. Vošnjak. — Zlatomašnik Josip Jurij Strossmayer, vladika bosenski in sremski. Spisal Josip Stare. — Borovlje in puškarija v Borovljah. Spisal Janez Šajnik. — Dekan Lambert Ferčnik. — Kako je stari Molek tatu iskal. Kratkočasila povest. Spisal Janko Kersnik. Dr. Valentin Zarnik, oče taborov slovenskih. Spisal J. Ž. — Zlatomašnik Leon XIII. in slovenski romarji. Spisal dr. Ivan Križanič. — Razgled po svetu. Sestavil Ignacij Žitnik. — Kako je ravnati s travniki. Spisal M. Cilenšek. — Iz kuhinje. Spisala R. Kos-ova. — Zbirka gospodarskih, zdravniških in drugih skušenj. Spisal Jan. Lampe. — Sleparija s skrivnostnimi zdravili. Spisal J. Tisovec. — Smešnici.
2397. Življenje preblažene Device in Matere Marije in njenega prečistega ženina svetega Jožefa. Spisal Janez Volčič. VII. snopič. 1888. Natisnila tiskarnica družbe sv. Mohora v Celovcu. 4°, 160 str.
2398. Tomaža Kempčana: Hodi za Kristusom! Štiri knjige. Preložil in z navadnimi molitvami pomnožil Andrej Kalan, Trnovski kaplan v Ljubljani. 1888. Tiskarnica družbe sv. Mohora v Celovcu. 16°, 402 str.
2399. Občna zgodovina za slovensko ljudstvo. Spisal Josip Stare, c. kr. profesor višje realke v Zagrebu. XII. snopič. 1888. Tiskarna družbe sv. Mohora v Celovcu. 8», 580 + 80 str.
2400. Slovenski pravnik. Poduk o najpotrebniših zakonih. V. snopič. Spisal dr. Ivan Tavčar. 1888. Natisnila tiskarna družbe sv. Mohora v Celovcu. 8°, 497—626 str.
2401. Slovenske večernice za pouk in kratek čas. Dva in štirideseti zvezek. Natisnila tiskarna družbe sv. Mohora. 8°, 143 stranij.
Katoliška družba za Kranjsko.
2402. Drobtinice. XXII. letnik. Uredil dr. F r. Lampe, profesor bogoslovja, vodja Marijanišča. Izdala Katoliška družba za Kranjsko. V Ljubljani 1888, 8°, 244 str.
Katoliško društvo detoljubov.
2403. Krščanski detoljub. List za krščansko vzgojo in rešitev mladine. Izhaja štirikrat na leto s prilogami za otroke. — Vreduje A nt. Kržič. Ljubljana 1888. Tisk „,Kat. Tiskarne". — Založba „Kat. društvo detoljubov".
Letnik 1888 ima štiri priloge za otroke: 1.) Ali znaš? 2.) Mala zakladnica; 3.) Litanije presvetega imena Jezusovega; 4.) Sveta Germana, izgled krščanske potrpežljivosti.
2404. Katoliško društvo detoljubov, poseben pripomoček za vzgojo in rešitev mladine. Založilo „Kat. društvo detoljubov". Tiskala „Katoliška Tiskarna" v Ljubljani, v mali 8°, 16 stranij.
Marijna bratovščina.
2405. Letno poročilo društva Marijne bratovščine v Ljubljani za 1887. leto. — V Ljubljani. Natisnila Klein in Kovač, 8°, 16 stranij.
Društvo v pomoč bolnikom in za oskrbljevanje v Ljubljani.
2406. Letno poročilo društva v pomoč bolnikov in za oskrbljevanje v Ljubljani za dvaindvajseto društveno leto 1887. 8°. Tiskala Klein in Kovač.
III. Pravoznanska in državoznanska dela.
2407. Obravnave deželnega zbora kranjskega v Ljubljani od 20. in 21. junija 1888.1. (Po stenografičnih zapisnikih.) 28. zvezek. V Ljubljani. Založil deželni odbor kranjski. — Tisk Milicev. 4». VIII., 11, 14 stranij.
2408. Obravnave deželnega zbora kranjskega v Ljubljani od 10. septembra do 22. oktobra 1888. 1. (Po stenografičnih zapisnikih.) Založil deželni odbor kranjski. — Tisk Milicev. 4°. VIII., XXXIV., XXXVI., 296, 453, 185 str.
IV. Jezikoslovje.
2409. Staroslovinski Jezičnilc. Knjiga slovenska v dobi od IX. do XVI. veka. Spisal J. Marn. V Ljubljani 1888. Natisnila in založila J. R. Miličeva tiskarna. Vel. 8°. 71 str.
2410. Jezičnik o slovenskem slovstvu ob njegovi petindvajsetletnim. Predaval v Katoliški družbi A. Kalan. (Ponatis iz Slovenca.) 1888. 8°. 74. str. Samozaložba.
V. Zemljepisje in zgodovina.
2411. Kočevsko okrajno glavarstvo. Zemljepisno-zgodovinski opis. S sodelovanjem nekaterih učiteljev kočevskega okraja opisala Št. Tomšič in Fr. Ivane, učitelja. Založila in izdala okrajna učiteljska knjižnica v Kočevji. Natisnila „Narodna Tiskarna" v Ljubljani. 1888, 8°, 108 stranij.
Knjiga je posvečena velespoštovanemu^ prijatelju šole in učiteljstva, blagorodnemu gospodu Danijelu Šuflaju, c. kr. okrajnemu sodniku v Velikih Laščah.
2412. Postojina in sloveča postojinska jama na Kranjskem. S črtežem vseh razdelkov jame. Po raznih virih sestavil J. B. Tisek in založba Šeberjeve tiskarne v Postojini 1888, m. 8°. 52 str.
2413. Dr. Gregor Jožef Plohel, imeniten humanist ali dobrotnik slovenski, njegova domačija in njegov rod v Ivanjkovcih. Spisala Jakob Meško, župnik pri sv. Lovrenci v slovenskih goricah in dr. Franc Simonič, skriptor c. kr. vseučiliške knjižnice v Beči. Z 8 slikami in 2 ro-doslovnicama. V Beči; tiskali Rudolf Brzezowsky in sinovi, založil dr. Fr. Simonič, 1888, 8°, 154 str.
2414. Dogodki iz župnije Vranske. Ob 201etnici uvrstitve Vranskega med cesarske trge spisal Ivan Gabršek, okrajni tajnik na Vranskem. Založil pisatelj. Tiskarna sv. Cirila in Metoda 1888, m. 8», 67 str.
VI. Lepoznanstvo.
2415. Jos. Stritarja zbrani spisi. VI. zvezkov. Ign. pl. Kleinmayr & Fed. Bamberg. Ljubljana 1888, mal. 8°.
(Izhajali so v snopičih po 40 stranij obsežnih. Se 60. snopičem je izdaja završena.)
2416. Josipa Jurčiča zbrani spisi. VII. zvezek: Pripovedni spisi. Uredil Fr. Leveč. Založila in natisnila „Narodna Tiskarna" v Ljubljani 1888, 8», 242 str.
Vsebina: I. Lepa Vida. Roman. — II. Ivan Erazem Ta-tenbach. Izviren historičen roman iz sedemnajstega veka slovenske zgodovine.
2417. Poezije. Zložil Simon Gregorčič. II. zvezek. Založil J. Gorup. Natisnila „Narodna Tiskarna" v Ljubljani 1888, m. 8°, 158 str.
2418. Pesmi. Zložil J o s. Cimperman. Tiskala Kleinmayr in Bamberg, založila knjigotržnica J. Giontinijeva v Ljubljani 1888, 8°, 190 str.
2419. Dr. Valentina Zamika zbrani spisi. I. zvezek: Pripovedni spisi. Uredil Ivan Železnikar. Založila in na svetlo dala »Narodna Tiskarna" v Ljubljani 1888, 8°, 154 str.
2420. Otci in sinoči. Roman. Ruski spisal J. S. Turgenev. Preložil Ivan Gornik. (Ponatis iz „Slovenskega Naroda".) Natisnila „Narodna Tiskarna". V Ljubljani 1888. Mala 8°, 357 str. (Cena 50 kr.)
2421. TJ krajinske dume. Češki spisal E. Jelinšek. Poslovenil Podvidovski. (Ponatis iz „Slov. Naroda".) Mala 8°. 84 stranij. (Cena 15 kr.)
2422. Vilenski brodnik. Spisal Emile Souvestre. (Ponatis iz „Slov. Naroda".) V Ljubljani, 1887. Natisnila in založila „Narodna Tiskarna". Mala 8°, 178 str. (Cena 15 kr.)
2423. Ivan Zbogar.fZgodovinski roman. Spisal Charles Nodier, poslovenil J. Kržišnik. — (Ponatis iz „Slov. Naroda".)
V Ljubljani 1886. Natisnila in založila »Narodna Tiskarna". Mala 8°, 198 str. (Cena 25 kr.)
2424. Dnevnik. Spisal Ludovik Halevy, poslovenil Vinko. — (Ponatis iz „Sloven. Naroda".) V Ljubljani 1886. Natisnila in založila „Narodna Tiskarna". Mala 8°, 95 str. (Cena 15 kr.)
2425. Vndina. Spisal Andre Theuriet, poslovenil Vinko. —
V Ljubljani, 1887. Natisnila in založila „Narodna Tiskarna". — Mala 8°, 143 str. (Cena 20 kr.)
2426. Pedagogika. Po najboljših virih spisal Anton Zupančič, učitelj pedagogike na ljubljanskem bogoslovnem učilišču.
V Ljubljani. Založila ,,Katoliška tiskarna". 1888. Vel. 8°, 152 str. (Cena 80 kr.)
2427. Pedagogiški letnik. II. leto. 1888. Uredil Fran Gabršek. Izdalo in založilo „Pedagogično društvo" v Krškem.
V Ljubljani. Natisnil J. R. Milic. Stranij 224 in dve litografovani prilogi.
2428. Občno ukoslovje. Po dr. Jos. Michu. Spisal Fran Gabršek. Izdalo in založilo „Pedagogiško društvo" v Krškem. 8°, 111 str.
2429. Domače in tuje živali v podobah. Slovenskej mladini v pouk in kratek čas popisal Fran Erjavec, c. kr. profesor. Prvi zvezek. Četveronoge živali. Na svetlo dala
in založila družba sv. Mohora v Celovci. (Drugi natis.) V Celovci 1888. Natisnila tiskarnica sv. Mohora. 8°, 284 stranij.
2430. Koroške bukvice slovenskemu ljudstvu v poduk in kratek čas. Izdaja in zaklada Filip Haderlap Jurjev v Celovci. 7, 8, 9, 10. in 11. snopič. Tiskal J. Krajec v Rudolfovem. 1888, m. 8».
2431. Razne povesti. Tisek in založba Blaznikovih naslednikov v Ljubljani 1888, m. 8°, 39 str. Cena 15 kr.
(Vsebina: Abel. — Očetov maček.)
2432. Nazorni nauk za slovensko mladino. Spisal Ivan Tomšič. Obsega tekst in 30 barvanih tabelj na debelem papirji s 380 podobami. V Ljubljani 1888. V založbi in na prodaj pri Janezu Giontini-ju. Nov natis.
2433. Zlati orehi slovenskej mladini v spomin. Spisal Ivan Tomšič. Drugi popravljeni natisek s podobami. Natisnil in založil J. R. Milic 1888, m. 8°, 126 str.
2434. Spisi Krištofa Smida VIII. zvezek. Poslovenil P. Florentin Hrovat. 8°, 111 str. Založil J. Krajec v Novem mestu.
Vsebina: Pirhi. — Ivan, turški soženj. — Krščanska obitelj.
2435. Strijc Tomova koča ali življenje zamorcev v robnih državah svobodne severne Amerike. Angleški spisala Henrieta B. Stowe. Iz nemškega poslovenil Fr. Mala-vašič. Drugi popravljeni natis. V Ljubljani. Založil in izdal Jan. Giontini. 1888. 8°, 228 str. (Cena 70 kr.)
2436. Pripovedke za mladino. Spisal Fr. Hubad. I. in II. zvezek. Založil in natisnil W. Blanke v Ptuji 1888, m. 8°, 72, oziroma 81 stranij.
2437. Cesarska pesem. V spomin na 2. dan decembra 1888 s podobami ukrasili avstrijski umetniki. V obliki pole. 10 podob z berilom. Založil F. Tempsky v Pragi.
2438. Naš cesar 1848—1888. Spomeniški spis za slovensko mladino priredil učitelj. Tiskala in založila Ign. pl. Klein-mayr & Fed. Bamberg v Ljubljani 1888, 8°, 32 str.
2439. Cesar Franc Jožef 1. 1848—1888. Na spomin štiridesetletnega vladanja Njega Veličanstva sestavil Ivan Tomšič, učitelj na c. kr. vadnici v Ljubljani. Z devetimi podobami. Natisnil in založil Kari Rauch na Dunaji. 1888, 8°, 16 Str.
2440. Franc Jožef 1. cesar avstrijski. V spomin štiridesetletnice Njegove vlade spisal slovenski mladini Fr. Hubad, c. kr. gimnazijski profesor. V Ljubljani. Izdala in založila „Družba sv. Cirila in Metoda". 1888, 8», 64 str. Z 2 podobama.
2441. Angeljcek, otrokom učitelj in prijatelj. Izdal Anton Kržič. IV. zvezek. V Ljubljani, 1888. Samozaložba. — Tiskala „Katoliška tiskarna". 8°, 48 str. S podobami. (Cena 12 kr.)
2442. Iskrice. Zbirka pesmij in povestij. Spisal in slovenski mladini poklonil Janko Leban. učitelj v Avberu pri Sežani. I. zvezek. Založil pisatelj, tiskala „Katoliška Tiskarna" v Ljubljani 1888, m. 8°, 40 str.
VII. Šolske knjige.
2443. Cvetnik. II. del. Berilo za slovensko mladino. Spisal Anton Janežič. Tretji popravljeni natis oskrbel dr. Jakob Sket. 8». 166 str. V Celovcu 1887. Tiskarna družbe sv. Mohora.
2444. Početnica nemškega jezika. Za 1. in 2. razred slovenskih gymnazij, tudi za pripravnice slovenskih učiteljišč sestavil Raj m und Čuček, profesor c. kr. učiteljišča v Kopru. Kopar 1888, 8», 183 str. Tisek Bambergov v Ljubljani.
2445. Slovenisches Sprach- und tfbungsbucli. Nebst Chrestomathie und slovenisch - deutschem und deutsch - slovenischem "Worterverzeichnis. Fiir den ersten Dnterricht bearbeitet von Dr. Jakob Sket, k. k. Professor am Staatsober-gymnasium in Klagenfurt. Vierte veranderte Auflage. Druck und Verlag der St. Hermagoras - Buchdruckerei, Klagenfurt 1888, 8°, 294 str.
2446. Grundriss der slovenischen Grammatik mit Uebungsbei-spielen, Gesprachen und deutsch - slovenischem Worter-verzeichnis. Von Dr. Jakob Sket, k. k. Professor. Druck und Verlag der St. Hermagoras - Buchdruckerei. Klagenfurt 1888, 8°, 184 str.
2447. Četrto berilo za občne ljudske in nadaljevalne šole. Uredil Peter Končnik. (Tiskano brez premene kakor leta 1885.) 8°, 328 str. Založila c. kr. zaloga šolskih knjig na Dunaji.
2448. Tretje berilo za občne ljudske šole. (Tiskano brez premene kakor leta 1886.) Na Dunaju. C. kr. zaloga šolskih knjig. 8°, 268 str.
2449. Drugo berilo in slovnica za občne ljudske šole. (Tiskano brez premene po izdanji od leta 1887.) 8°, 218 str. C. kr. zaloga šolskih knjig na Dunaju.
2450. Prvo berilo in prva slovnica za drugi razred 4 in 5 razrednih ljudskih šol. Drugi popravljeni natis. 8°, 96 str. A. Razinger in A. Žumer. V Ljubljani. Tiskala in založila Ign. pl. Kleinmayr & Fed. Bamberg.
2451. Prva nemška slovnica in prvo nemško berilo za slovenske Jjudske šole. A. Praprotnik, A. Razinger in A. Žumer. 1888. Natisnila in založila Ig. Kleinmayr & Fed. Bamberg.
2452. Začetnica in prvo berilo za občne ljudske šole. Ivan M i ki o si c h. Tiskano brez premene kakor leta 1887. Na Dunaji. V c. kr. zalogi šolskih knjig. 8°, 106 str.
2453. Slovensko-nemški abecednik za občne ljudske šole. Slove-nisch-deutsche Fibel fiir allgemeine Volksschulen. Von Kari Preschern. (Unveranderter Abdruck des Textes vom Jahre 1887.) Im k. k. Schulbiicher-Verlage Wien 1888. Druck von Kari Gorischek. 8°, lf:6 str.
2454. Abecednik za slovenske ljudske šole. Drugi natis. Andrej Praprotnik. (Tiskan brez premene kakor leta 1883.) Natisnil Henrik Mercy v Pragi. Založil in prodaja Matija Gerber, bukvovez v Ljubljani. 8°, 80 str.
2455. Abecednik za slovenske ljudske šole. A. Razinger in A. Žumer. Šesti nepremenjeni natis. V Ljubljani. Natisnila in založila Kleinmayr & Bamberg. 8°, 80 str.
2456. Prva računica za občne ljudske šole. Dr. vitez Franjo Močnik. Deseto izdanje. (Tiskano brez premene kakor leta 1887.) Na Dunaju. C. kr. zaloga šolskih knjig. 8°, 40 str.
2457. Druga računica za občne ljudske šole. Petnajsto izdanje. Dr. vitez Franjo Močnik. (Tiskano brez premene kakor leta 1887.) Na Dunaju. C. kr. zaloga šolskih knjig. 8°, 64 str.
2458. Sveti listi, berila in evangeliji za nedelje in praznike celega leta in vse dni svetega posta. Z navadnimi molitvami pri službi božji. (Tiskani brez premene kakor 1. 1886.) Na Dunaju. V c. kr. založbi šolskih knjig. 8°, 340 str.
2459. Krščanski nauk za prvence. Spisal Simon Zupan. (Prvo in drugo šolsko leto.) III. natis. 8°, 48 str. Založila „Katol. Bukvama".
2460. Kratki katekizem v prašanjih in odgovorih za ljudske šole ljubljanske škofije. V Ljubljani 1888, 8°, 96 str. Založili „Blaznikovi nasledniki".
VIII. Šolska poročila.
2461. Jahresbericht der Staats-Ober-Realschule in Laibach filr das Schuljahr 1888.
Ima spis: Stapleton. Neznanega prelagatelja evangelija preložena po Stapletonu v XVII. veku. Priobčil c. kr. prof. A nt. Raič. 8°, 66 stranij.
2462. Sedmo letno poročilo deške meščanske šole s kmetijskim značajem v Krškem 1887/8.
Ima pregled metereološke postaje meščanske šole v Krškem v letih 1886, 1887 in 1888.
2463. Letno poročilo čveterorazredne ljudske šole v Krškem 1887/8. leta.
2464. Letno poročilo trorazredne ljudske šole v Mengši koncem šolskega leta 1887/8.
(Ima na čelu zgodovinski spis: Na razvalinah Mengeškega gradu. Spisal A. K o bi ar).
2465. Letno poročilo čveterorazredne ljudske šole v Senožečah koncem šolskega leta 1887/8.
2466. Letno poročilo čveterorazredne ljudske šole v Trnovem koncem šolskega leta 1887/8.
Ima spis: Ustanovno pismo Trnovske šole 1814. 1.
2467. Letno poročilo čveterorazredne ljudske šole v Metliki koncem šolskega leta 1887/8.
2468. Letno poročilo štirirazredne ljudske šole v Črnomlji koncem šolskega leta 1887/8.
2469. Letno poročilo čveterorazredne ljudske šole v Postojini koncem šolskega leta 1887/8.
2470. Letno poročilo trorazredne dekliške šole v Kameniku koncem šolskega leta 1887/8.
2471. Letno poročilo čveterorazredne deške ljudske in obrtno-nadaljevalne šole v Kameniku 1887/8. 1.
2472. Letno poročilo čveterorazredne ljudske šole v Škofji Loki koncem šolskega leta 1887/8.
Ima na čelu spis: Črtice iz življenja Nj. Veličastva našega presvetlega cesarja Franca Jožefa I. Spisal Fr. Papa.
2473. Letno poročilo čveterorazredne deške in dvorazredne dekliške šole v Kranji koncem šolskega leta 1887/8.
2474. Letno poročilo čveterorazredne deške ljudske šole v Novem Mestu koncem šolskega leta 1887/8. Tiskal J. Krajec.
2475. Poročilo I. mestne peterorazredne deške ljudske šole v Ljubljani koncem šolskega leta 1887/8.
2476. Letno poročilo II. mestne peterorazredne deške šole v Ljubljani koncem šolskega leta 1887/8.
2477. Razredba učenk mestne šestrazredne dekliške ljudske šole v Ljubljani koncem šolskega leta 1887/8.
IX Molitvene in podučne knjige.
2478. Sveta Germana izgled krščanske potrpežljivosti. Spisal Anton Kržič. Drugi natis. Samozaložba. Tiskala „Katoliška tiskarna". 8°, 32 str.
2479. Ali znaš? Zbirka kršanskih resnic in molitev, ki naj bi jih vsak kristijan znal na pamet. 32°, 32 str. Založilo „Katoliško društvo detoljubov".
2480. Sv. Alojzij ali šestnedeljna pobožnost v čast sv. Alojzija. Spisal Val. Lah. Peti natis. 8°, 436 str. Matija Gerber.
2481. Angeljska služba. 32°, 16 str. Tiskarna sv. Cirila v Mariboru.
2482. Božja pot k sv. Joštu, ali češčenje sv. Jošta, spoznavalca in puščavnika v fari sv. Martina pri Kranji na Gorenjskem z ozirom na božjo pot k sv. Joštu na Kumu na Dolenjskem. V Ljubljani. Samozaložba. Natisnila „Katol. Tiskarna". 16°, 32 str.
2483. Dejanje svetega Detinstva. V poduk malim in odraščenim. 32°. Društvena založba. VIII. zvezek.
2484. Kijuček nebeški. Molitvenik za bogoljubno mladino. Spisal Ivan Skuhala. V Mariboru 1888. 16°, 192 str. Tiskarna sv. Cirila.
2485. Mala zakladnica. Zbirka krajših molitev in pobožnosti z obilnimi odpustki. Založilo „Katol. društvo detoljubov". (II. priloga h Kršč. detoljubu 1888.) 32», 32 str.
18*
2486. Molitev velik pripomoček k zveličanji. Spisal sv. Alfonz Marija Liguori. Slovenski izdal s pridejanimi molitvami pri dopoludanski in popoludanski službi božji dr. Anton Jarc, prošt. V Ljubljani, 1888. Tisk „Katoliške tiskarne". Založila „Katoliška bukvama". .16°, 174 str.
2487. Molitev velik pripomoček k zveličanju. Slovensko izdal s pridejanimi molitvami pri dopoldanski in popoldanski službi Božji dr. Anton Jarc. 16°, 174 str. Samozaložba.
2488. Našim birmancem. Spisala J o s. Juri k. Slovenj igradec. Samozaložba. 32°, 16 str.
2489. NeJctera duhovna opravila. Labaci 1888. Sumptibus et li-teris successor. Blasnik. vel. 8°, 161 str.
2490. Pet nedelj, posvečenih peterim ranam sv. Frančiška. III. pomnoženi natis. Tretji red v Rudolfovem. 8°, 78 str.
2491. Pot v nebesa ali življenje udov III. reda sv. Frančiška Serafmskega, ki med svetom živijo. Spisal P. Nikolaj Meznarič. Tretji natis. Maribor 1888. Zaloga III. reda. Tiskarna sv. Cirila. 8", 552 + VIII. str.
2492. Pustite te male k meni, ker njih je nebeško kraljestvo! Kratke molitvice pobožnih otrok. Spisal Janez Volčič. Z dovoljenjem visokočastitega ljubljanskega škofijstva. Založil Matija Gerber v Ljubljani 16°, 282 str.
2493. Marija dobra mati pobožnim otrokom. Za sedmi natis pripravil in pomnožil P. Hrisogon Maj ar. V Ljubljani 1887. Založil Jan. Giontini.
2494. Rimska božja pot in nje romarji. Spisal dr. Ivan Križan i č.
2495. Sveto opravilo. Molitvenik za krščansko mladino. Spisal AntonSlomšek. Peti pomnoženi natis. Maribor 1888. 16°, 250 str. Cirilova tiskarna.
2496. Zgledna pomoč za bolnike, ali zgledi, prigovori in molitve za bolne kristijane. Dušne pomoči druge bukve. Spisal Janez Zupančič. Drugi predelani in popravljeni natis. V Ljubljani 1888. Založila družba sv. Vincencija. 8°, 452 str.
2497. Sv. Viktorin, škof ptujski, cerkveni pisatelj in m učenec. Njegovo življenje in delovanje. Na podlagi najstarejših virov in po najnovejših pripomočkih spisal dr. Mihael N a p o t n i k.
2498. Pastirski list za postni čas leta 1888. 4°, 8 str. Založil »Knezoškofijski ordinarijat". Tisk »Katoliške Tiskarne" v Ljubljani.
X. Različna dela.
2499. Gluhomutec in nja obrazovanja, z navodom, kako gluhoneme otroke doma izrejati in v domači šoli poučevati. Spisal Janez Koprivnik, c. kr. vadnični učitelj v Mariboru. Ponatisek iz »Popotnika". Tisek tiskarne sv. Cirila v Mariboru. 1888, 8°, 55 str. Cena 35 kr.
2500 Hitri račnnar z ozirom na sedanji denar po avstrijski veljavi in na novo mero in vago. Deveti popravljeni natis. V Ljubljani 1888. Založil Janez Giontini, 8°, 367 stranij. Tiskala Kleinmayr & Bamberg v Ljubljani.
2501. Izurjena kuharica. Nauk najboljša jedila brez posebnih stroškov pripravljati. Spisala Josefina Jurik. 240 str. 8°. Jos. Jurik's „Verlags-Expedition" v Mariboru.
2502. Nauk. kako je zasajati vinograde z ameriškimi trtami, da jih trtna uš ne more uničiti. Po naročilu deželnega odbora kranjskega spisal Rihard Dolenc, vodja deželne vinarske, sadjarske in poljedelske šole na Grmu. V pojasnilo več slik. Založil deželni odbor kranjski, natisnila »Narodna Tiskarna" v Ljubljani 1888, m. 8°, 34 stranij.
2503. Ocena, slovenskih knjig za mladino in ljudstvo. Spisal A nt. Kržič. Ponatis iz „ Koledarja" katol. tiskovnega društva v Ljubljani. Založila »Katol. bukvama". Tisk »Katol. tiskarne". 16°, 28 str.
2504. Petindvajsetletnica Sokola 1863—1888. Spisal Evgen Lah, 52 str. vel. 8°. Založil „Sokol".
2505. Poduk, kako se med in vosek koristno porabita. Spisal Franjo Jeglič. Založilo »Čebelarsko in sadjerejsko društvo za Kranjsko". Vel. 8°, 65 str.
2506. Popis slavnostij, katere so se priredile v Logaškem političnem okraju 1888. leta v proslavljenje štiridesetletnice vladanja Njega Veličanstva presvit.lega cesarja Frana Josipa I. Spisal Vojteh Ribnika r. V Logatcu. 8°, 96 str. Založilo »Društvo učiteljev in šolskih prijateljev Logaškega šolsk. okraja". Tiskal Šeber v Postojni.
2507. Primeri odlokov, vpisov in potrdil o vpisih v zemlje-knjižmh rečeh, 8°, 32 str. K. k. Hof- u. Staatsdruckerei in Wien.
2508. Poročilo o delovanji »Glasbene Matice" za leta 1885/6, 1886/7, 1887/8. V Ljubljani, 1888. Založila „Glasbena Matica". — Tisk Blaznikov. 8», 32 str.
2509. Račun in poročilo delavskega podpornega društva y Trstu pod pokroviteljstvom Nj. c. vis. cesarjeviča Rudolfa. Tiskarna Dolenčeva v Trstu 1888, 8°, 32 str.
2510. Rudeči kriz in njegov pomen za kmetsko ljudstvo. Poslovenil Lapajne Feliks pl. Lenk.
2511. Sanjske bukve prave egiptovske od leta 1231. z razkladanjem sanj in s pristavlj enimi numerami za tiste, kateri hočejo svojo srečo v loteriji poskusiti. V Ljubljani 1888. V založbi pri J. Giontini-ju, bukvovezi. (Nov natis.) 8°, 40 stranij.
2512. Sokolova petindvajsetUtnica dne 8. in 9. septembra. Ponatis iz »Slovenskega Naroda". V Ljubljani. 1888. Založil Dragotin Hribar. Tisek »Narodne Tiskarne". 16°, 46 str.
2513. Stapleton. Neznanega prelagatelja evangelija preložena po Stapletonu v XVII. veku. Objavil A. Raič. (Ponatis iz progr. vel. realke 1.1887/8. V Ljubljani 1888. 8°, 122 str.
2514. Vestnih šolske družbe sv. Cirila in Metoda. II. Izdalo in založilo vodstvo. V Ljubljani 1888. Tiskala »Katol. Tiskarna". 8", 32 str.
2515. Vrtnarstvo s posebnim ozirom na obdelovanje in oskrbovanje šolskih vrtov. Po naročilu visokega c. kr. kmetijskega ministerstva spisal Gustav Pire, tajnik c. kr. kmetijske družbe kranjske in popotni učitelj. S 180 podobami. Založila c. kr. kmetijska družba kranjska. Natisnili Blaznikovi nasledniki v Ljubljani 1888, v 8', 147 str.
2516. Zbirka domačih zdravil, kakor jih rabi slovenski narod. S poljudnim opisom človeškega telesa. Izdal in založil D. Hribar; tiskala »Narodna Tiskarna" v Ljubljani 1888, 8", 74 str.
2517. Ilustrovani narodni koledar za navadno leto 1889. Za pouk in kratek čas. Uredil, izdal in založil Dragotin Hribar. V Ljubljani. Natisnila »Narodna Tiskarna" 1888, 8°, 88 str. Cena 40 kr.
2518. Koledar katol. tiskovnega društva v Ljubljani za leto 1889. Namenjen zlasti slovenski duhovščini. Prvi letnik. Izdalo in založilo »Katoliško tiskovno društvo" v Ljubljani. Natisnila »Katol. Tiskarna", 12°.
2519. Popotnikov koledar za slovenske učitelje 1889 s popolnim šematizmom šolsk. oblastnij, učiteljišč, ljudskih šol in učiteljskega osobja po Južno-Štirskem, Kranjskem, Primorskem in slovenskem delu Koroškega po stanju v začetku šolskega leta 1888/89. — III. leto. Sestavil in založil Miha J. Nerat, nadučitelj in »Popotnikov" urednik v Mariboru. — Maribor. — Tisk tiskarne sv. Cirila 8", 156 stranij.
2520. Velika pratika za navadno leto 1889, ki ima 365 dni. Na svitlo dala c. kr. kmetijska družba. V Ljubljani. Natisnili in založili J. Blaznik-ovi nasledniki. 16°. (Cena 15 kr.)
Vsebina: Navadni kalendarij. — Sejmi. — Zabavno-poučno berilo: Sveti oče Leon XIII. — Nadvojvoda Albrecht. — Andrej Einspieler. — Franc Erjavec. — Pogovor pod lipo. — Mnogovrstne gospodarske skušnje. — Naznanila.
2521. Mala pratika za navadno leto 1889, ki ima 365 dni. Na svitlo dala c. kr. kmetijska družba v Ljubljani. Natisnili in založili J. Blaznik-ovi nasledniki. 16°, 28 str. (Cena 13 kr.)
2522. Slovenska pratika za navadno leto 1889., ki ima 365 dni.
V Ljubljani. Natisnila in založila Kleinmavr & Bamberg. 16°. (Cena 13 kr.)
2523. Koledar za leto 1889. Tisk in založba Blaznikove tiskarne v Ljubljani. 8°, 48 str.
2524. Žepni koledar za'leto 1889. Samozaložba „Kat. Tiskarne" v Ljubljani 1888, 16', 31 str. (Cena 20 kr.)
2525. Viseča pratika 1889. Tiskal in založil J. Krajec v Ru-dolfovem.
XI. Muzikalije.
2526. Glasbena Matica. Zvezek XIX. Slovenski napevi za čvetero in petero mešanih glasov, zložil P. H u g o 1 i n S a 11 n e r.
V Ljubljani 1888. Natisnila Jos. Eberle in dr. na Dunaju.
Vsebina: 1. Nazaj v planinski raj. — 2. Po zimi iz šole. — 3. Studenčku. — 4. Majniku v pozdrav. — 5. Detetu. — 6. Opomin k petju. — 7. Na planine.
2527. Gorski odmevi, četveroglasne pesmi, zložil II. Volarič, op. 6. Založil skladatelj. Natisnili J. Blaznikovi nasledniki v Ljubljani. Cena 70 kr.
2528. Slovenske pesmi za sopran, alt, tenor in bas. Uglasbil dr. Benjamin Ipavec, III. zvezek. Samozaložba.
2529. Venček slovenskih pesem. Za moški zbor zložil Ign. Hladnik. Založil skladatelj. Tisk Blaznikov, 4°. 12 str.
2530. Zbirka narodnih pesmi. I. snopič. Tiskarna sv. Cirila v Mariboru.
2531. V proslavo štiridesetletnega vladanja našega presvetlega cesarja Franca Jožefa I. Trije zbori: I. Oj živi Bog cesarja, zložil P. Angeli k Hribar. II. Na slavo Avstriji, zložil An t. Foerster. III. 0 Avstrija, ti dom krasan, zložil P. Hug. Sattner. Založilo Cecil. društvo.
V Ljubljani. Tisk Milicev. 8°. 5 str.
2532. Teoretično-praktična pevska šola. Zložil Anton Foerster. Tiskal in založil J. R. Milic v Ljubljani 1888, 8°. 107 str. Tretji pomnoženi natisek. (Cena 75 kr.)
2533. Cerkvene pesmi nabrane med slovenskim narodom. Zvezek III. Z dovoljenjem preč. knezonadškofijskega ordina-rijata goriškegaizdalo in založilo cecilijansko društvo za goriško nadškofijo. Tiskal J. R. Milic v Ljubljani. 4°. 24 str.
2534. Češenje Jezusa v najsvetejšem zakramentu. Za štiri moške glasove, deloma z obligatnimi orgijami postavil Ivan Pogačnik. Založil skladatelj. Tisek Blaznikov.
V Ljubljani 1888. 4°., 8 str.
2535. Sveta maša v čast sv. Cirila in Metoda za moški zbor, postavil in prečastitemu, veleučenemu gospodu, gospodu dr. Antonu Mahniču, profesorju bogoslovja i. t. d. i. t. d. udano poklonil Janez Carli. Op. 4. Založil skladatelj. Tiskali Blaznikovi nasledniki v Ljubljani. 4°. 9 str.
2536. Svete pesmi za šolarje. IV. natis. Tiskarna sv. Cirila v Mariboru.
2537. Velikonočne pesmi, zložil in prečastitemu gospodu gospodu Adolfu Harmel-u, župniku v Šebreljah hvaležno poklonil Laharnar Janez. 4°. 8 str. Samozaložba.
2538. 24 fugiranih pred- ali poiger v vseh tonovih dur in moll-a. Za orgije ali harmonij zložil Danilo Fajgelj. Op. 29. Izdalo in založilo cec. društvo za goriško nadškofijo. Cena 55 kr. V Kat. Bukvami. Tisek Blaznikovih naslednikov.
2539. Štiri Marijine pesmi. Za moški in mešani zbor z orgijami čveteroglasno postavil Ivan Pogačnik, organist v Vipavi. Op. 2. Cena 40 kr. Založil skladatelj. Tiskarna Blaznikova, Ljubljana 1888.
2540. Najimenitnejše cerkvene določbe o katoliški cerkveni glasbi. Z dodatkom: 0 petju mašnikovem pri altarji. Mitterer Ignacij — Dolinar — Lučinski A. 8°. 90 str. Založilo „Cecilijansko društvo".
2541. Šolske pesmi. Nabral in izdal Gabrijel Majcen. Prva stopnja. Založil Th. Kaltenbrunner v Mariboru 1888, m. 8°. 38 str.
2542. So'ske pesmi. Druga stopnja. (Na podlagi drugega berila). Nabral Gabrijel Majcen. 8". 48 str. Založil Th. Kaltenbrunner v Mariboru, 1888.
2543. Asperges me et vidi aquam, za mešani zbor se spremljavo orgelj. Zložil Janez C ari i, organist mestne farne cerkve v Škofjiloki. Založil pisatelj. Tiskali J. Blazni-kovi nasledniki v Ljubljani. 4". 4 str.
2,~)44. Pet Tantum ergo, pet mašnih in deset Marijinih pesmi, ter dva kratka in lahka „Te Deum" za mešani ali moški zbor zložil Ig. Hladnik. Op. 10. Lastnina skladateljeva. Tisek Blaznikov. 1888.
Letopis „Matice Slovenske".
Sestavil Evgen Lah, društveni tajnik in knjižničar.
L
Poročilo o odborovem delovanji
v dobi od 1/X. 1888 — 30/IX. 1889.
81. odborova seja, v sredo dnč 17. oktobra 1888.
Navzočni: Gg. J. Mam (predsednik ; A. Bartel, 1 Flis, P. Grasselli, dr. A. Jarc, dr. Fr. Lampe, M. Pleteršnik, dr: L. Požar, A. Praprotnik, L. Eobič, F. Stegnar, J Šuman, dr. I Tavčar, I. Tomšič, Fr. Wiesthaler, A Zupančič,
V. Zupančič in dr. J. Zupanec (odborniki , E. Lah (zapisnikar).
Skupaj 19.
Zapisnik 80. odborove seje, ki sta ga pregledala odbornika Bartel in Kržič, potrdi odbor brez ugovora; današnjemu bodita overovatelja odbornika Bartel in Tomšič.
Predsednik naznanja, da so se v zadnji dobi vršile sledeče seje odsekov: gospodarskega: 5. maja, agitacijskega: 11. julija in književnega: 15. oktobra. Zapisniki so danes na ogled.
Predsednik se spominja žalostne usode pokojnega prof. Raiča (f 16/IX. v Pragi), zaslužnega in marljivega odbornika, katerega ni pri nobeni, niti odborovi, niti odsekovi, seji manjkalo. Cesto je presojal došle rokopise in popravljal iz lastnega nagiba društvene knjige. Matica je položila na njegovo rakev venec s trakovi in se v mnogobrojnem številu udeležila njegovega tukajšnjega pogreba, dne 21/'IX. Dalje omenja predsednik posrednjega počeščenja društvenega s tem, da je bil matičin podpredsednik, župan Grasselli, vnovič potrjen za župana, odbornik dr. Poklukar pa odbran za deželnega glavarja. Mnogoletnemu marljivemu odborniku, proštu dr. Jarcu,
čestitalo je društvo povodom njegove zlate maše, dne 12. avgusta. Ker je odbornik I. Sobic imenovan za ravnatelja c. kr. obrtne strokovne šole in ker se je ravnatelj Fr. Wiesthaler preselil iz Kranja v Ljubljano, priraseta odboru na ta način dve spretni in delavni moči. Marljivemu blagajniku, odborniku L. Robiču, čestita k njegovemu godu, za katero čestitko se blagajnik zahvali z zagotovilom, da bo za-Matico vedno rad deloval, kolikor bo v njegovi moči. Konečno izraža veselje, da se je odboru posrečilo obdržati v svoji sredi člana Vilharja, ki bo društvo še vedno lahko podpiral, posebno v gospodarskih vprašanjih.
Slavitelje Stefanovičeve v Belem gradu pozdravila je „Ma-tica" brzojavno in dobila v prijazen odgovor brošurico, v kateri je tiskan slavnostni govor, ki ga je imel o tej priliki prof. Boškovič.
Predsednik poprosi odbornike, naj bi do prihodnje seje pripravili primerne nasvete, kako praznovati društveno pet-indvajsetletnico.
Odbor odobri nagrade pisateljem in korektorjem društvenih knjig po daljšem razgovoru in z nekaterimi spremembami večinoma v zmislu dotičnih nasvetov književnega odseka.
Določijo se založne cene društvenim knjigam. „Matica" bo prodajala posamezne iztise „Letopisa": po 1 gld.; Apihovih „Slovencev in 1. 1848": po 1 gld.; Dolinarjevega „Prihajača": po 30 kr. in „Erjavčevih izbranih pripovednih spisov" I. del.: po 70 kr.
S pozivom pisateljem glede doneskov za „Letopis" postopati je istotako kakor druga leta.
Odbor potrdi za 1889. leto dve knjigi, to je: „Letopis za 1. 1889." in pa II. del „Erjavčevih pripovednih spisov". Glede ostalih knjig pa uvažuje in odobrava obširnejše poročilo književnega odseka o sredstvih, s katerimi naj si jih odbor pridobi.
Na podlagi razpisa častnih daril v znesku 200, oziroma 100 forintov, iz obrestij „ Jurčič-Tomšičeve" ustanove za literarne namene, došli sta odboru dve povesti, od katerih je dobila le jedna nižje darilo. Drugo je odbor vrnil pisatelju; povest z nagrado je pa Matica izdala v 3. zvezku „Zabavne knjižnice" pod naslovom „Prihajač"; spisal Dolinar. Neizplačana nagrada 200 forintov določi se izvirni povesti v obsegu 10 tiskovnih p61 z obrokom do 1. oktobra 1889.1, da se tako poskrbi za primerno knjigo 1890. 1.
Knjige in računi za 1. 1887. so bili pregledani dne 14. maja t. 1.; pregledovalci našli so vse v redu. Oddaja blagajnice novemu blagajniku izvršila se je 1. maja. O tej priliki, vrhu tega pa še 14. julija in 13. septembra, bila je blagajnica škon-trovana ob navzočnosti ključarjev, ki so našli vse v redu.
Odobre se troški za potrebne temeljitejše hišne poprave izza zadnje d6be. Blagajniku izreče se kot hišnemu upravitelju zahvala na vestnem in marljivem upravljanji. —
Sprememba pri hišnih strankah vzame se na znanje.
Prof. Majciger dobil je iz predsedništva pismeno zahvalo, ker je tako točno in društvu na korist opravil o svojem času zadevo mariborske hranilnice.
Odbor odobri postopanje gospodarskega odseka glede izvrševanja kupnih pogojev pri hiši na Bregu št. 8.
Nasvetu književnega odseka glede primernega praznovanja 401etnice Nj. Veličanstva odbor v načelu soglasno pritrdi. Odbor meni, da društvo kot literarno-znanstveni zavod najprimernejše slavi omenjeni praznik, ako prouzroči, da knjige patrijotičnega obsega iz društvene zaloge pridejo v širše omikane kroge, ki jih s pridom berO. V ta namen hoče „Matica" podariti slavnostnega „Spomenika" in Krsnikove »Zgodovine avstrijsko-ogerske monarhije" v znatnem številu šolam in učiteljskim knjižnicam po vsem Slovenskem. Predsedništvo s tajništvom in po potrebi ožji odsek pooblaste se, da njegov sklep primerno izvrše.
Poročilo tajnikovo o društvenih knjigah (obseg, oblika, natiskavanje, vezava in razpošiljanje) se vzame na znanje.
Obširnejše poročilo tajnikovo o delovanji agitacijskega odseka (načelnik: odbornik dr. Požar), o njegovem namenu in sklepih se odobri.
Vsled poziva predsednikovega poroča tajnik natančneje o delovanji odseka za nabiranje krajepisnih imen, ki se je po inicijativi gg. dr. pl. Milkowicza in prof. Pleteršnika iz 1. 1876. ponovil le pod pokroviteljstvom „Matice Slovenske". Njegov namen je skrbeti za to, da dobimo obširen, zelo potreben „Slovenski krajepisni slovar" s popolnoma zanesljivimi imeni. Odsek obstoji iz 19 členov, ki so se julija meseca nekatere-krati shajali in razgovarjali. Da doseže svoj namen, objavil je odsek poseben poziv z vprašanji, kateri je razposlal na vse fare po Slovenskem. Iz odseka je šlo na ta način ali naravnost ali po poverjenikih in zaupnih možfeh krog 800 pozivov za nabiranje. Odsek daje nabirateljem, ako žele, vedno tudi pojasnila. Delo je na znanstveni podlagi dobro osnovano; želeti bi mu bilo svoje dni tudi ugodnega konca.
Novi poverjeniki so postali: dekan Incko: za PodkloŠter, dekan Kajdiž: za, Moravče, odvetnik dr. Leščnik: za St. Lenart. Vsled smrti ali pa odpovedi so na novo izpraznjena poverje-ništva: Idrija, Kostanjevica, Zagorje. Vodice so se spojile deloma s Kamnikom, deloma z okolico ljubljansko. Še vedno so brez poverjenika: Pliberk, Cirkno in Reka.
Nekatera društva zahvaljujejo se za podarjene knjige iz društvene zaloge; drugim, ki zanje prosijo, imajo se podariti.
Knjižnica se je od zadnje seje pomnožila za 96 knjig, zvezkov in časopisov; 22 po darilih, 74 po zamenji; večinoma ruskih, čeških in slovenskih deloma pa tudi hrvatskih, srbskih, bolgarskih in nemških. Darovalcem seje predsedništvo o svojem času primerno zahvalilo.
Poročilo o društvenikih se vzame na znanje. Od zadnje seje (25/IV) pristopilo je društvu na novo 144 členov in sicer: 2 ustanovnika (1 izmed letnikov) in 142 letnikov. Zanimanje za Matico raste.
82. odborova seja, v sredo dne 20. februvarija 1889. 1.
Naozočni: Gg. J Mam predsednik ; A Bartel, I. Flis, dr A. Jarc, A. Kržič, dr. Fr. Lampe, Fr Leveč, M. Pleter&nik, dr L Požar, A. Praprotnik, L. Robič, F. Stegnar, 1. Šubic, I. Tomšič, I. Vavru, Fr TViesthaler, A. Zupančič, V. Zupančič, dr. J. Zupanec (odborniki in E. Lah zapisnikar^.
Skupaj 20.
Zapisnik 81. odborove seje, ki sta ga pregledala odbornika Bartel in Tomšič, potrdi se brez ugovora; današnjemu zapisniku bodita overovatelja odbornika Bartel in Kržič.
Predsednik naznanja, da so imeli v zadnji dobi seje odseki, in sicer: gospodarski: 6. novembra in 12. decembra; agi-tacijski: 24. novembra in književni: 18. februvarija. Dotični zapisniki so odboru na ogled. '
Predsednik obširno pojasnuje zgodovino izvršitve mati-činega sklepa povodom cesarjeve štiridesetletnice (podaritev patrijotičnih knjig iz društvene zaloge učiteljskim in šolarskim knjižnicam) po raznih slovenskih pokrajinah. Vsega skupaj bilo je podarjenih 1037 „Zgodovin avstrijsko-ogerske monarhije" Krsnikovih in 214 ,,Spomenikov". Matici so došle za to darilo mnoge primerne zahvale, posebno od kranjske deželne vlade in pa od primorskega ces. namestništva.
Matica kupila je povodom cesarjeve 401etnice cesarjevo podobo, ki se nahaja sedaj v matičinih prostorih.
Predsednik se spominja žalostnega dogodka iz dne 30. ja-nuvarija, ki je navdal vsacega Avstrijca z bridko žalostjo. Matica je z drugimi narodnimi društvi visoki deželni vladi izrazila svoje sožalje in na višjem mestu ovrgla neresnične trditve o društvu in svojem predsedniku po ptujih časopisih. Konečno pozove odbornike, da vstavši izrazijo svoje iskreno pomilovanje o prebridki izgubi presvitli cesarski rodbini, vzlasti ljubljenemu cesarju!
Dne 26. jan. 1.1. bil je predsednik društvu imenovan za častnega kanonika stolnega kapitlja ljubljanskega. Nedeljo
pozneje poda se posebna deputacija iz odbora, na čelu njej podpredsednik prof. Leveč, k njemu čestitat in ga ogovori tako-le:
Prečestiti gospod predsednik!
Nj. Veličanstvo Vam je te dni blagovolilo podeliti dostojanstvo častnega kanonika. — Izredno to odlikovanje je veselo prešinilo srce mnogoštevilnim Vašim prijateljem in čestiteljem po vsi Sloveniji. Kajti v Vašej osebi, prečestiti gospod kanonik, poslavljen je vrl duhovnik, vesten učitelj, izboren pisatelj slovenski, markantna osebnost v našem slovstvu. — Posebno veselje pa nam navdaja srce, da je žarek cesarske milosti posvetil na mnogozaslužnega predsednika »Matice Slovenske". Zadnje dni, prečestiti gospod predsednik, prejeli ste brez dvojbe mnogo lepih čestitek o Svojem odlikovanji, toda verujte mi, da nobena ni bolj iskrena, nego je ta, katero Vam danes izraža „Matičin" odbor po zastopnikih svojih. S to iskreno čestitko združujemo še gorečo željo: Bog „Matici" naši ohrani še mnogo let tako skušenega in modrega vodnika! Bog Vas živi!
Predsednik se odborovi deputaciji zahvali s temi le besedami:
Gospodje!
Časti, preveč me časti Vaš prihod. Taki gospodje, pa o takem vremenu, se potrudite k meni! To je pa tudi res, da me veseli, jako veseli. Rekli ste, g. načelnik, da je v moji osebi poslavljen duhovnik. Ne bom Vam razlagal, kake in koliko vojske sem imel kot duhovnik; to pa Vam povem, da prav sedanje poslavljenje mi je obilno zadostilo za marsikatera preziranja in poniževanja, katera sem trpel v preteklih letih, proti katerim so vse jezikoslovne borbe le vnanje praske. V moji osebi, pravite, poslavljen je učitelj. Tudi v tem oziru me veseli, kajti na vsej naši gimnaziji, morda prvi v državi, ni nobenih poslavljenj in vendar bi se mnogim spodobile. Cerkev je sedaj pričela, država naj nasledujePred dvema letoma so naš višji pastir dva dekana povzdignili za častna kanonika: počastili so tako vso duhovščino v pastirstvu; sedaj pa dva profesorja, ter so počastili s tem tudi naše šolstvo. — Poslavljen je v moji osebi po Vaši besedi pisatelj. Res je, in — ravno slovensko pisateljevanje naklonilo mi je bilo preganjanje, vsled katerega so mi zgodaj lasje šli iz glave in so ostali mi popolnoma osiveli. Tembolj me sedaj veseli, da moje pisateljsko delovanje dobiva priznanje in mnogoterim koristi. — Poslavljen je predsednik Matice Slovenske. Gospodje! Razne borbe, ki so se v prejšnjih letih vršile v Matici, bile so vzrok,
da sem zelo nerad prevzel nje predsedništvo. Ali — od leta do leta sem bolje skušal Vašo udanost in vzajemno podporo. To mi daje pogum, da rad delujem za Matico in bom v prihodnje še rajši, dokler bom mogel in bode Vaša volja. Moje stališče Vam je znano. Želim, da bi se nekoliko še bolj približali med seboj. Posebej za njo pisati ne utegnem, ali ko bi Matica hotela katerega mojih »Jezičnikov", ki so že pošli in se po njih zelo poprašuje, n. pr. Metelko in njegova doba, itd, kedaj vnovič založiti, bi jej rad prepustil vse pravice. — Hvala, iskrena hvala za to čestitanje bodi Vam gospodje! vsem skupaj in vsakemu posebej! Podpirajte me, prosim, tudi v prihodnje, da vzajemno delujemo na čast naši Matici pa na blagor našemu narodu!
Letošnja društvena petindvajsetletnica naj se posebej ne slavi. Z vsako svečanostjo združeni so večji stroški in Matica se je poslavila že s tem, da je izdala štiri lepe knjige, s katerimi je občinstvo zadovoljno. Razumništvo naj bi pa obilnejše pristopalo in jo podpiralo z združenimi močmi. V letošnjem Letopisu naj bi se objavil primeren sestavek o dosedanjem društvenem delovanji, občni zbor naj bi imel nekoliko sloves-nejše lice in naj bi se obhajal pozneje po leti, n. pr. okoli Binkošti.
Vsled §. 12. dr. pravil in vsled smrti jednega odbornika izstopijo letos iz odbora: gg. M. Cigale, P. Grasselli, A. Pra-protnik, F. Stegnar, L. Svetec, J. Šuman, I. Vavru, M. Vodušek, A. Zupančič in f A. Raič.
Vsled odborovega. sklepa sestavlja po nasvetu odbornika Robica tajnik autentičen zapisnik pokojnih društvenih ustanov-nikov s podatki, s katerimi se imajo pomanjkljivi zapiski po-polniti, imenik sam pa primerno objaviti v Letopisu. Jednak zapisek, toda le z imeni in priimki v abecednem redu, pričela je objavljati „Matica Hrvatska" v svojem „Izveštaju" za 1. 1887.
Predsedništvo je dne 14. novembra 1888.1. brzojavno čestitalo Ciril - Metodovi podružnici v Celovcu kot slaviteljici cesarjeve 401etnice in pa Einspielerjevega spomina. Dalje je prejelo vest o smrti bivšega ministra in predsednika češkega književnega društva, Jos. Jirečka, kateri ostane tudi Slovencem v hvalnem spominu.
Ostali iztisi „Nauka o telovadbi" (II del.) imajo se iz književne zaloge podariti v jednakih delih društvom „Sokol", »Narodna šola" in »Učiteljsko društvo", ker bodo na ta način svojemu namenu boljše vstrezali in lože koristili.
Odbor vzame na znanje, da je Matica izročila Vodnikov in Vilharjev zaklad dotičnima odsekoma proti blagajnikovemu potrdilu ter pritrdi prošnji odseka za nabiranje doneskov za
Bleiweisov spomenik, da se ima spraviti hranilniška knjižica z dotičnimi nabranimi novci v matičini blagajni.
Matica je v zmisln odborovega sklepa izplačala brez zadržka nagrade pisateljem, korektorjem in tiskarnam. V tej zadevi ni nobenega zaostanka.
Predsednik se častno spominja pokojnega č. kanonika A. Žuže (f 1884), čegar volilo (100 for.) je bilo Matici po odštetih pristojbinskih stroških po c. kr. fin. prokuraturi izplačano v znesku 89 for. 50 kr.
Vzame se na znanje naredba o zvišanji gostaščine, po kateri se je bilo Matici kot hišni_ lastnici tudi že ravnati.
Glede ponudbe o nakupu Žvabove literarne zapuščine odbor ne more poprej sklepati, dokler je ne dobi v pregled in presojo.
Na ogled so: računski sklep za 1. 1888., proračun za 1. 1890., račun o ptujem in izkaz lastnega premoženja za 1. 1888. Po nekaterih podatkih blagajnika in I. podpredsednika vzame odbor s pritrjevanjem na znanje ugodno društveno denarno stanje.
Matica izda letos za društvenike tri knjige, in sicer: 1. Letopis za l. 1839. Urednik mu bo zopet dr. Požar. Oblika in vsebina podobna lanski, obsegati ima krog 20 tiskovnih p61; tiskala ga bo »Narodna tiskarna". Rokopisov je že zadostno število ali poslanih, ali pa obljubljenih. Uredniku se naroči, da skuša skrbeti za prijetno spremembo v pisateljih in strokah. 2. Dušeslovje (I. del); piše dr. Lampe. Knjiga bo obsegala 16 --18 pol; tiskala jo bo »Katoliška tiskarna". Določijo se ji stvarni in jezikovni presojevalci. 3. Erjavčevi pripovedni spisi (II. del); urednik prof. Leveč. Oblika ista kakor pri I. delu, obseg nekako 18 pol; tiskala jo bo »Miličeva tiskarna". Knjig bo tiskati po 2000 iztisov.
Razun tega se je posvetoval odbor o načinu, po katerem naj se izvrši v 53. seji, dne 17. febr. 1882., storjeni sklep, da se „Slovensko-laška slovnica" izda s podporo po §. 1. dr. pravil. Dasi so nekateri zopet razodevali željo, naj se sprejme kot društvena knjiga, obveljal je po živahni razpravi proti predlogu književnega odseka nasvet, da se izda v 1000 iztisih samo za prodaj in sicer v »Blaznikovi tiskarni". Ali jo udje, kateri bi je želeli, dobe po nižji ceni vsled §. 6. ali v zamenjo za katero drugo knjigo, to se odloči pozneje.. Pisatelj je rokopis preosnoval popolnoma, kakor se je zahtevalo, in odbor si je v svesti, da se sodba o tem njegovem ukrepu odloži do časa, kedar pride knjiga na svitlo in se pokaže, kako se bode Matici obnesla omenjena kupčija.
Vprašanje o vezavi društvenih knjig reši se v tem zmislu, da se imajo knjige, ki se razpošljejo udom, v vezavo izročiti
za letos zopet jednemu samemu knjigovezu. Matica bo strogo gledala na to, da se delo povoljno izvrši.
Odbor vzame na znanje, da se je Kopitarjeva zadeva vsled nekaterih neugodnih občinskih razmer na Dunaji zopet zavlekla in se mora čakati poslednjega določila.
Po prizadevanji agitacijskega odseka se je ustanovilo, oživilo ali prenovilo več poverjeništev. Poverjeniki so postali gg.: župnik Pavlič: za Kostanjevico z okolico; dekan Vesel: za skupno trnovsko dekanijo; kaplan Dekorti: za Brežice; trgovec Mejač: za kamniško okolico; ravnatelj in nadzornik Gabršek: za Krško; župnik Podboj: za Planino; župnik Petrovčič: za poljansko dolino; župnik in duh. svštnik Mesar: za Bohinj; c. kr. okr. sodnik Jenčič: za Zaticino z okolico-, župnik Virant: za mokronoški in župnik Tavčar: za žužemberški okraj; župnik Spendal za tržiški in trgovec Kos: za idrijski okraj. Več poverjeništev se še snuje, dotični dogovori niso še dognani.
Zanimanje za društvo je vedno živahnejše; za lansko leto plačalo je že 1427 letnikov, Letopisa je le še 10 iztisov v zalogi. Od zadnje seje, to je od 17/X. 1888, pristopilo je društvu na novo 78 društvenikov, in sicer: 3 ustanovniki (izmed letnikov) in 75 letnikov.
Prošnje za podaritev založnih knjig reševala je Matica v zadnjem času po odborovem navodu. Prosili so pa za knjige: Soli v Goričah in Čatežu; orgljarska šola v Ljubljani; vodstvi „Alojzijevišča" in „Marijanišča"; provincijal Ozimek: za frančiškanska zavoda v Gorici in Kamniku; šole v Cirknici, na Cvenu, pri Sv. Križu poleg Maribora in v Ribnici; vodstvo c. kr. obrtne strokovne šole v Ljubljani in Jugoslavenska akademija v Zagrebu. Nekaj prošenj je bilo pa odklonjenih, ker prošnjiki niso bili društveni členi.
Knjižnica je narastla v zadnji dobi za 92 knjig, zvezkov, časopisov in zemljevidov; 17 vsled daril in 75 po zamenji; večinoma slovenskih, čeških in ruskih, deloma pa tudi hrvaških, srbskih, bolgarskih, angleških in nemških. Predsednik svetuje gospodom iz agitacijskega odseka, kako naj bi skupno pospeševali zanimanje za „Slovensko Matico" po dopisih v slovenske časnike. Nato vzame odbor še nekaj manj važnih tekočih zadev iz tajnikovega poročila na znanje in, ko izvoli mesto izstopivšega prof. Pleteršnika v odbor za zgradbo Vodnikovega spomenika ravnatelja Šubica, zaključi predsednik skupščino ob 7 1/i uri.
XXIV. redni veliki zbor, dne 5. junija 1889. 1.
Predsednik pozdravi navzočne zbornike in konštatuje sklepčnost. Pojasnuje, zakaj Matica zboruje letos pozneje kakor
v drugih letih. Deloma zaradi pravil, ki vele, naj se zbor vrši, ako mogoče, o poletnem času; deloma zaradi vzajemnih razmer in pa društvene 251etnice. Odbor se je večkrat posvetoval, kako praznovati jo, in konečno sklenil, naj se praznuje bolj akademiško, brez lastnih stroškov, brez vnanjega bleska in svita, ki ne pristoja resnemu, literarnemu društvu. Govorilo se je tudi o tem, naj bi o tej priliki izšla društvena zgodovina. Ali temu nasproti reče se lahko: prvo desetletje je opisano v Letopisu 1. 1874., drugo pa natanko v Letopisu 1. 1885.; zgodovino zadnjih 4—5 let ima pa vsakdo še v tako živem spominu, da ne kaže razpravljati je vnovič. O Veliki noči zborovali so ljudski učitelji, o velikih počitnicah bi bil pa čas za zborovanje še neprimernejši, ker skušnja uči, da takrat zapuste še domačini mesto, nikar pa, da bi zborovanje privabilo več vnanjih društvenikov in odbornikov. Glede 251etnice se je Matica poslavila najbolj s tem, da je podala družnikom štiri dobre in lepe knjige; slovensko razumništvo naj jo pa poslavi s tem, da v še obilnejšem številu pristopa ter pospešuje njene namene, bodisi s pisanjem, bodisi z razširjevanjem, itd. Želja dr. Coste, naj bi Matica v drugem desetletji napravila jednak korak naprej, kakor v prvem, vresničila se je popolnoma. Matica storila je, kakor razvidno iz že omenjenega poročila v Letopisu za 1. 1885. še boljši in slavnejši korak, brez šuma in ropota, po pregovoru: „Kar raste, šuma ne dela."
O zgodovini zadnje dSbe poročal vam bo naš tajnik. Dovolite mi, da poprej omenim le nekaterih stvarij. Lani praznovali smo 401etnico cesarjevo. Tekmovali so v svečanostih najbolj Slovenci. Tudi „Matica" ni zaostala. Darovala je v ta spomin 214 „Spomenikov" in 1037 zvezkov „Zgodovine av-strijsko-ogerske monarhije" učiteljskim in šolarskim knjižnicam po vseh krajih slovenskih — ne le po Kranjskem, tudi po Štajerskem, Koroškem in Primorskem. Došle so jej dostojne pohvale za to, n. pr.: od visoke deželne vlade kranjske, od ces. kr. namestništva tržaškega, itd. Čudno se je zdelo lahko človeku, da se je cesar toli branil vseh vnanjih, potratnih svečanosti in priporočal le dobrotne, ljudomile namene. Grozen dogodek nas je pa iznenadil dne 30. januvarija letos. Z užaljeno rodbino, z užaljenim cesarjem žalovali smo vsi pravi in verni podložniki. Ali — v ognji se skusi zlato. V tej prebridki nezgodi pokazal se nam je cesar sam najuzorniše. In prav to je, kar nam je cesarja še bolj priljubilo. Zato vas o spominu na ta prebridki dogodek povabim, da vstavši izrazimo iskreno pomilovanj e presvitli vladarski rodbini, vzlasti preljubljenemu vladarju, ter v tem slovesnem trenutku vnovič pritrdimo staremu geslu slovenskemu: Vse za vero, dom, cesarja — kojega nam Bog ohrani še mnoga, mnoga leta! (Se zgodi).
Govoril sem lani v občnem zboru nekoliko o pravi omiki, do katere naj naše društvo s primernimi knjigami pripomore narodu slovenskemu; govoril tudi o njegovem očitnem napredku in o napredovanji slovenske knjige sploh. Temu ogovoru namenilo je glasilo ustavoverne stranke kranjske, ki izhaja v nemškem, nekdaj slovenskem Gradci, uvodni članek, v katerem pomiluje „Matico" in slovensko razumništvo, češ po nazorih načelnikovih je nemogoč vsak napredek. Mene pita s fanatikom, zelotom in pravi, da pripravljam Slovence za sta-roslovensko liturgijo, ker sem povedal nekaj besed po Ostro-miru. Nisem hotel omenjati tega zaradi svoje osebe, le veseli me in to veselje želim tu izraziti, da nobeden slovenskih in tudi slovanskih listov ni potegnil s tem ustavovernim glasilom, da je tedaj s svojo jeremijado popolnoma pogorelo. Vsaj mu ni do našega napredka, le jezi in peče ga naš napredek sploh in napredek naše „Matice" in književnosti slovenske posebej; jezi in peče ga sloga, ki vlada v „Matici" in ki bo, ako Bog da, vladala tudi v prihodnje.
Govornik se zahvaljuje vsem, ki so se v zadnji dobi zopet žrtvovali „Matici" na korist, pregledovali in presojah jej spise, itd. Pohvali tajnika, ki stori več, kakor je dolžan; zahvali se mestnemu starešinstvu in navzočnemu županu za dobro voljno prepustitev mestne dvorane v zborovanje in za naklonitev mestne službe društvenemu tajniku poleg matičine, tako, da ne bo „Matici" na kvar. Kdor pozna marljivega tajnika, mu iz srca čestita k tej pridobitvi. — Dobila je „Matica" tudi novega, dasi že starega blagajnika, tako vestnega in skušenega, da ji je le čestitati, katerega naj nam Bog ohrani še dolgo!
Vsled smrti zgubili smo tudi v zadnji dobi obilo druž-nikov, še celo nekaj odbornikov. Omeniti mi je izvrstnega, za naše društvo toli zaslužnega odbornika, g. Cigaleta. Bil je iz one sedmerke, ki vstraja v društvenem odboru od I. rednega velikega zbora L 1865. (Gg. Cigale, Marn, Praprotnik, Svetec, Vavru, Vilhar in dr. Zupanec). Čast komur čast, Slovenec ne sme biti nehvaležen. Kakor se nam je užalilo o njegovi prerani smrti, tako nas je zveselila odlika dr. viteza .Miklošiča, ki ga je cesar pred kratkim povzdignil v stan tajnega svStnika. On je naš častni član. V svesti sem si, da v smislu vseh nasvetujem, naj mu današnji zbor po posebnem pismu čestita k temu izbornemu poslavljenju. (Soglasno pritrjevanje, „Slava" klici).
Ker imajo zborniki računski sklep v rokah, opusti se, kakor že običajno, njegovo branje. Blagajnik Robič pojasnuje predrugačeno obliko, ki jo je dal letošnjim računom, in njeno potrebo ter prebere glavne točke računa. (Računski sklep za
1. 1888, izkaz premoženja in izkaz zastankov se odobre brez ugovora).
Potem se z vsldikom potrde za presojevalce lanskih računov gg. F. Bradaška, G. Pire in D. Žagar.
Glede proračuna, ki ga tudi le v glavnih točkah" prebere, omenja blagajnik, da zaradi nekaterih nujnih poprav v hiši in zaradi pristojbinskega ekvivalenta ne utegne biti popolnoma istinit. Po tem pojasnilu se odobri brez ugovora.
Tajnik prebere letno poročilo, ki govori o odborovih in odsekovih sejah, o ustanovitvi novega, agitacijskega odseka in njegovih vspehih, o društveni 251etnici in odborovih ukrepih glede nje, o društvenih knjigah: lanskih in letošnjih, o računih in gospodarskih zadevah, o književni zalogi in o knjižnici, o odseku za nabiranje krajepisnih imen in o Kopitarjevem odseku, o Gorupovih ustanovnih pismih, o odlikah v odboru in med častnimi člani (Marn, dr. Jarc, Rieger, dr. vitez Miklošič), o izgubah v odboru (Cigale, Raič), o slavnostih: slovenskih in slovanskih, avstrijskih in neavstrijskih, o društvenem ded-stvu, o poverjeniških in sicer društveniških razmerah, konečno o izgubah vsled smrti. (Poročilo se odobri brez ugovora).
Zvrši se dopolnilna volitev v odbor. Skrutinij prevzameta v zvezi s tajnikom gg. Novak in dr. Požar. Izid volitev je sledeč: Oddanih 291 veljavnih glasovnic. Prejeli so: gg. Grasselli, Navratil, Rutar in Svetec po 291, gg. Praprotnik in Zupančič A. po 290, gg. Stegnar in Vavru po 289, g. Šuman 287 in g. dr. J. Lesar 285 glasov, ter so tedaj izvoljeni v odbor „Matice Slovenske" v zmislu društvenih pravil (§ 12) za dobo 4 let.
Ker se nihče več ne oglasi k besedi, zaključi predsednik zbor ob 5. uri.
83. odborova seja, v sredo, dne 19. junija 1889. 1.
Navzočni: Gg. J. Marn {predsedniki; A. Bartel, dr. II. Dolenec, P. Grasselli, dr. A. Jarc, J. Kersnik, A. Kržič, dr. Fr. Lampe, dr. J. Lesar, Fr. Leveč, M. Pleteršvik, dr. L Požar, A. Praprotnik, L Iiobič, S. Butar, 1. Šubic, I. Tomšič, I. Vavrii, Fr. Wiesthaler, V. Zupančič in dr. J. Zupanec (odborniki), E. Lah (zapisnikar). Skupaj 22.
Po overovateljih, prof. Bartlu in katehetu Kržiču, pregledana zapisnika o 82. odborovi seji in o XXIV. rednem velikem zboru se odobrita brez ugovora.
Predsednik naznanja, da je drugi dan po zboru odšla čestitka dr. Miklošiču, ki se mu je potem pismeno zahvalil za prijazno voščitev. Volitve v odbor so se častno zvršile. Kar je rekel Slomšek o neki družbi, spolnuje se v Matici. Pomladila se je z novo izvoljenimi, po starih pa se v lepem redu
ohrani. Nova dva (gg. dr. Lesar in Rutar) bosta lahko mnogo delala Matici na korist; velike zasluge ima že g. Navratil. Govornik pozdravi vse in prosi starosto, g. dr. Zupanca, da prevzame predsedništvo ter vodi volitev novega predsednika. To se zgodi in po nasvetu prof. Levca z vsklikom izvoli dosedanji predsednik, č. kanonik J. Mam. Ta se zahvali za častno priznanje in pravi, da bode prihodnje leto, ko pride sploh v novo volitev, prosil, naj se Matica izroči mlajšemu in krepkejšemu vodstvu. Prosi gg. odbornikov, naj ga vrlo podpirajo, da bode vzajemno delovanje Matici v čast, narodu slovenskemu pa na korist.
Nato se po predsednikovem nasvetu izvršč z vsklikom volitve obeh podpredsednikov in potem tudi drugih upraviteljev. Predsedniku namestnika ostaneta gg. prof. Leveč in župan GrasseJli; blagajnik: L. Robič; pregledovalec društvenih računov: dr. J. Zupanec; ključarja: A. Kršič in A. Praprotnik; overovatelja sejnih zapisnikov: A. Bartel in S. Rutar. Gospodarskega odseka dosedanjim členom privzame se še društveni pravdni zastopnik, odvetnik dr. Tavčar, književnega odseka sedanjim členom pa: dr. J. Lesar, S. Rutar in Fr. Wiesthaler.
Najprej sklene odbor o pozivu slavnostnega odbora za zgradbo Vodnikovega spomenika, naj bi se Matica udeležila z drugimi narodnimi društvi venčanja Vodnikovega groba in pa spomenika, dne 29. in 30. junija, da pooblasti svoje zastopnike v slavnostnem odboru in pa tajnika, da njegove dotične sklepe zvrše ter Matico v tem pristojno namestujejo.
Vzame se na znanje, da so „Slov. Matice" odborniki poslali odboru za odkritje Levstikovega spomenika v Laščah vsled dotičnega poziva nabranih 24 for. in da se utegne poslati še neka mala svota. 0 tej priliki sklene odbor, naj se da pismena zahvala g. Guttmanu, ki je naklonil društvu iz Levstikove zapuščine nekaj Vodnikovih listin.
Matica je prejela ter shranila ustanovno listino Gorupovo, ker ji po ustanovnikovi naredbi po njem, njegovih sorodnikih in slovenskem deželnem zboru na 4. mestu pristoja pravica do podelitve njegovih ustanov.
Obširniše pojasnilo tajnikovo glede natiskavanja letošnjih društvenih in založnih knjig in pa urednikovo glede razdelitve vsebine »Letopisu" vzameta se brez ugovora na znanje. Odda se tudi vezava založne knjige.
Sklepanje o ponudbi neke knjige za prihodnje leto prepušča se književnemu odseku z dostavkom, da se odbor ne sme vezati, dokler se društvu ne predloži rokopis sam.
Poročilo o zadevah društvene hiše (fasija, napovedba zaradi odmerjenja pristojbinskega ekvivalenta, odloka zaradi
ekstabulacije dolga, spremembe pri strankah, potrebne poprave, itd.) se soglasno odobri.
Kamenotiskaiju Koekeju se ima vsled njegove lastne želje poslati 1 popoln izvod pri njem tiskanega atlanta na ogled ter delati na to, da se njegova zadeva čim preje kenečno dožene.
Računski presojevalci so društvene knjige pregledali v petek, dne 14. junija, in našli vse v popolnem redu. O tej priliki izreče se _pristojna zahvala posebno g. D. Žagarju, kateri že nekaj let tako radovoljno „Matici" zvršuje ta posel.
Tudi v zadnji dobi došlo je „Matici" več prošenj za po-daritev založnih knjig. Predsedništvo reševalo jih je po starem, običajnem načelu in prejelo od raznih stranij primerna zahvalna pisma.
Glede poverjeništev se v zadnji d6bi ni dosti spremenilo. Tretje poverjeništvo v loški dekaniji, za selškov dolino prevzame župnik Sušnik v Selcih■ poverjeništvo za St. Peter z okolico, tamošnji kurat A. Verbajs. Nekaj poverjeništev se ima v kratkem osnovati v goriški nadškofiji, nekaj že osnovanih pa oživiti; odbor čaka na dotične odgovore.
Prošnji visocega c. kr. dež. predsedništva na odsek za nabiranje kraiepisnih imen, naj bi le-ta slovniško presodil imenike kranjskih krajev, predložene mu po c. kr. okr. glavarstvih, ki naj bi bili potem o prihodnji ljudski štetvi splošno po Kranjskem vpeljani, ima se po možnosti vstreči.
Knjižnici je prirastlo v zadnji dobi 65 knjig, zvezkov in časopisov; po jeziku: 36 ruskih, 13 čeških, 11 slovenskih, 2 latinski, 2 srbski, 1 poljska; 22 vsled daril, 43 po zamenji. Darovalcem so se iz predsedništva o svojem času izrekle primerne zahvale.
Društveniške razmere smejo se zvati ugodne, akoravno bi bilo glede nekaterih, posebno starejših poverjenikov, želeti, da se z ozirom na pozni letni čas (§ 3. dr. pravil) nekoliko požurijo. Za letos je plačalo doslej 867 letnikov. Jako pridno pristopajo društvu novi člani, od zadnje odborove seje (20/111.1.) 133, namreč: 2 ustanovnika in 131 letnikov.
II. Računsko poročilo. Račun.
o ptujem premoženji v društvenega odbora oskrbi za leto 1888.
o C TS
I m e
Znesek
koncem leta 1887.
gld.
kr.
prirastek na o bresti h leta 18S8.
gld. | kr
skupni
gld. [kr.
jz-datki
gld.
ostanek premoženja koncem leta 18S8
gld. kr-
Izkaz premoženja
Znesek
posamezni
gld. ikr.
skupni
gld. |kr.
Opombe
Miroslava Vilharja spomenik . . .
Jurčič - Tomšičeva ustanova za literarne namene . .
326
2500
60
39
113
Dr. E. H. Coste spomenik . . . . Skupaj . .
1156 88 46 73
31
326 60
2613,70
326
100
60
2513
1203 61
1203 61
70
3983|87| 160,04
4143,91
426
60
3717 31
V Ljubljani dne 31. decembra 1888.
Srečka ljubljanskega loterijskega posojila št. 50026 . . . Knjižica posojilnice v
Šoštajnu št. 145 *) Knjižica kranjske hranilnice štev. 136491 . . . . **) Knjižica obrtno-podpornega društva v Ljubljani št 231 Knjižica kranjske hranilnice št. 84037
Skupaj . .
20 1130
491
871 94
2513 70 1203 61
3717 [31
K št. 1. Ni več v društveni oskrbi; dotična knjižica kranjske hranilnice štev. 101023 izročila Be je odboru za zgradbo Vilhar-jevega spomenika v Po-stojini proti potrdilu bla-gajnikovemu.
K štev. 2 *) Na to knjižico naložena je tudi ona svota iste ustanove, ki ie bila naložena v Mariborski hranilnici na knjižico štev. 16f93, katero je pa odbor tekom pretočenega leta hranilnici odpovedal.
K štev. 2 **) Na to knjižico se je potegnilo 100 gld. in s tem izplačala letos častna nagrada pisatelju povesti ,,Prihajačtl.
Luka 1 {(ibič,
blagajnik.
t
296
Letopis Matice Slovenske.
vseh. dohodkov in stroškov „Matice Slovenske" za
Dohodki
V gotovini
posebej1, skupaj
i,V obligacijah i po hreni i nednosti
gld. kr. | gld. j kr.
*H
kr.
Opombe
Imetek koncem leta 1887 Plačila društvenikov:
a) ustanovnikov . .
b) letnikov .... Obresti:
a) od obligacij . . .
b) od gotovine v hranil niči naložene .
c) od intabuliranega ka pitala.....
Dohodki hiše:
a) najemščina strank
b) gostaščina . . . Skupilo od založnih knjig Razni dohodki . . . Prirastek na kurzni vrednosti obligacij koncem leta 1888 .....
Skupaj . . ako se odštejejo izdatki ostane imetka . . . ,
[ —
290
3047 —
508 __
124 53
150 —
2310
46 20
— —
3546 55
9581
25'
3337
782
2356 210 14
53
20 10 45
— 535
25
10246 83 7804 53'/a
2442 29'/Jl0116,50
10116 50
K št. 4 a) Najemščina od prostorov, ki jih rabi društvo b mo, v tej Bvoti ni zapopadena.
Potrositi so je smelo: k št. 2b) 3047"— k št. S 782-63 k št. 4 2356-20 k št. 5 210-10 k št. 6 14-46 Skupaj 6410-28 Potrosilo se pa je . 7804-631/a po odbitku pri točki 5 navedenih . 2000*— kateri zadenejo glavnico
pa le 5804'53t/a to raj manj 605-74t/2
Izkaz
Aktivni zastanki
Opombe
Obresti od intabuliranega kapitala . Od matičinih knjig v zalogo izročenih Predplačila pisateljem za rokopise
Skupaj
Po odbitku pasivnih zastankov . . Znaša aktivum........
K št. 1.
Ta znesek je zapadel še le 31. decembra 1888 in bil vplačan meseca ja-nuvarija 1889 1.
Letopis Matice Slovenske.
297
3? Ql O T13L33. Sl
XXIV. društveno leto od 1. jan. do 31. dec. 1888. leta.
— V gotovini V obliga-
o Stroški posebej skupaj cijah Opombe
ei 1 gW- I tr. gld. | kr. gM. kr.
1 Upravni stroški: a) tajniku..... b) potrebščine pisarne . 600 — 157 52 757 52 K št. 1 b) V tej svoti je zapopadeno tudi plačilo postrež-nici. K št. 4 : Obresti so tekle za čas od 18. juliji 1887 do 31. decembra 1887, s katerim dnem je stopila odpoved dolga v veljavo.
2 Izdavanje knjig: a) nagrade pisateljem in poprave ..... b) stavek, papir in tisk c) vezanje in ekspedicija 1447 2170 322 50 90 3940 40
3 Hišni stroški: a) davki in gostaščina . b) poprave, i. t. d. 846 185 597, 14 1031 73'/,
4 5 6 Obresti od hišnega dolga . Izplačani, na hiši vknjiženi dolg....... Razni izdatki..... — — 36 2000 38 88
7 Skupaj . . . 7804 531/,
zastankov.
o o s -a. OS Pasivni zastanki Znesek Opombe
gld. kr.
l 2 3 Pisateljska nagrada.......... Računi o hišnih popravah, i. t d......j Skupaj . . . < V Ljubljani, dne 31. decembra 1888. XJ 57 76 05 K št. 2: Dotični računi dosli so Matici še le tekom meseca januvarija 1889. 1. Bobič, jnik.
133 ■u.3s, bit 05 a- iga
I sir a s
premoženja „Matice Slovenske" koncem leta" 1888.
Predmet
Znesek v
gotovini
. liranilničnih
ril. I kr.
knjižicah gld. kr.
obligacijah
gld. kr.
Opombe
9 10 11
12 13
Gotovina v blagajnici. . Knjižici kranjske hranilnice:
a) štev 169385 . . .
b) štev. 174157 . . . Obligacija državnega loterijskega posojila od 15. marcija 1860 štev. 18312 za 100 gld. v kurzni vrednosti . .
12obligHcij sreberne rente po 1000 gold. štev. 147573, 147574, 147576, 147577, 147578, 219682, 219684, 329788, 354641, 354642, 379606 in 4 36624 v kurzni vrednosti po 83 10°/o......
Skupaj . .
Intabulirani kapital . .
Vrednost hiše na Kongresnem trgu št. 7 . . .
Vrednost inventarja . .
Vrednost zaloge knjig
Čisti znesek zastankov .
Stan premoženja koncem leta 1888 .....
Koncem leta 1887 je znašalo premoženje . . .
Pomnožilo se je toraj za
242
39'/,
2100 100
144 50
9972
242|39'/i]| 2200|
10116 50
12558 891/
— — 6000 —
_ 29069
— — 500
— — 3500 —
— — 581 39
— 52209 287
— — 50196 80
2012 48 Vi
V Ljubljani 31. decembra 1888.
IjVLlsa- I^oToič,
blagajnik.
.Matice Slovenske" za leto 1890.
x» V gotovini JŽ V gotovini
£ nd Dohodki posebej skupaj Opombe % Stroški posebej skupaj Opombe
rt gld. kr gid. kr. gld. kr. gld- kr.
i Obresti: a) od obligacij . . b) od v hranilnici naložene gotovine c) od intabuliranega 508 150 _ i Upravni stroški: a) tajnikova plača . b blagajnikova nagrada .... c potrebščine pisarne ,600 60 150 - 810 K št. 1 c: V ti svoti zapopadeno je tudi plačilo postrež-nici. K št. 2 b: Pristojbinski davek, za katerega odmero se ima konec maja t. 1. dotična izjava predložiti uradu za odmero pristojbin, začne se uže s 1. junijem 1889, leta. K št. 3:
kapitala .... 300 - 958 — 2 Hišni stroški:
2 3 4 5 Dohodki hiše . . Doneski letnikov . . Darila..... Skupilo od prodanih knjig..... 2310 3000 10 250 III II a) davki in priklade b) pristojbinski ekvivalent .... c) poprave in druge potrebe .... 822 127 250 - 1199
6 7 Skupaj . . Po odbitku izdatkov v znesku .... 6528 6129 3 Društvene knjige: a) pisateljske nagrade in poprave bi stavek, papir in tisek .... c) vezanje in ekspe-dicija .... 1500
8 Ostaje tedaj še prebitka 399 2200 320 — 4020 Ker se množi število društvenikov, množijo se dosledno tudi troški za izdavanje knjig.
4 Razni izdatki . . 100
5 Skupaj . . 6129
V Ljublj ani dne 20. februvarija 1889. uka o To i 6 , blagajnik.
III.
Poročilo o društveni knjižnici.
b) Hrvaška knjižnica.
(Dalje.)
Alfieri-Sundečič ■. Saul; tragedija. U Karlovcu 1863.
Razni: Posielo (ponatisi iz Pozora); 8 zvezkov. U Zagrebu
1863—1864. A. LvMic: Kriesnice. U Karlovcu 1863.
J. J. Požezanin: Darinka i Milko. (2 pripoviedke za mladež). H Zagrebu 1863.
I. Macun: Kratek pregled slovenske literature. U Zagrebu 1863. Različni: Narodni koledar, novi i stari. Godina I—XI, XV—XIX.
U Zadru 1863—73, 77-81. Desetogodišnje izvčšče kralj, više realke u Zagrebu koncem
školske godine 1863. V. Pacel: Naše potrebe. U Zagrebu 1863. A. Kos: Uspomena na Sloveniju. U Zagrebu 1863. A. Lukšič: Prorok, pučki koledar. I—II. tečaj. U Karlovcu 1863—64.
Različni: Tisučnica u slavu ss. Cirila i Metoda. U Zagrebu 1863. Lažečnikov-Dimitrovič: Ledena palača. (Poviestni ruski roman).
U Zagrebu 1863. I. Berčič: Ulomci svetoga pisma obojega uvjeta: II. i IV. sv.
U Zlatnom Pragu 1864. dr. Rački-Jagic- Torbar: Književnik (časopis). God. I—III. U Zagrebu 1864—1866. A. Lukšič: Vilinski darovi. (Zabavno-poučni album za domače
v krugove). U Karlovcu 1864. dr. M. Suhaj i dr.: Prva izložba dalmatinsko-hrvatsko-slavonska.
U Zagrebu 1864. Uvjetno ili bezuvjetno? (Mnjenje o rešenju naših državopravnih
pitanjahj. U Zagrebu 1864. Politički razgovori na južnoj promenadi. U Zagrebu 1864. dr. Lj. Gaj: Danica ilirska. Tečaj XVIII. U Zagrebu 1864.
A. Lulcšic: Glasonoša (časopis). IV—V. godišnjak. U Karlovcu 1864 i u Beču 1865.
dr. Fr. Rački: Assemanov ili vatikanski evangelistar. U Zagrebu 1865.
Narodne pjesme. U Zadru 1865.
J. E. Tomič: Leljinke. U Požegi 1865.
C. Rubetic: Svibanjski ružičnjak. U Zagrebu 1865.
A. Kardec: Spiritizam na prosto razložen. U Zagrebu 1865.
1. Dezman: Smiljan i Koviljka. U Zagrebu 1866.
I. T: Sievak zrinjske zvezde. U Zagrebu 1866.
Pravila jugoslavenske akademije znanostih i umietnostih. U Zagrebu 1866.
M. Mesič: Život Nikole Zrinjskoga, Sigetskoga junaka. U Zagrebu 1866.
V. Jagic: Historija književnosti naroda hrvatskoga i srbskoga. Knj. I. U Zagrebu 1867.
Poslovnik jugoslavenske akademije znanostih i umjetnostih u Zagrebu 1867.
Razni: Rad jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti. Knj. I—LXXXVI. U Zagrebu 1867—1887.
J. Manasteriotti: Slavomila (pripoviedka). U Zagrebu 1867.
Gj Klaric: Našinke. Sv. I—II. U Karlovcu 1867 i u Zagrebu 1868.
Fr. Kurelac: Imena vlastita i splošna domačih životin. U Zagrebu 1867.
dr. V. Bogišic: Naputak za opisivanje pravnijeh običaja. U Zagrebu 1867.
Izvješče o djelovanju družtva sv. Vinka Pavlova. U Zagrebu 1867.
Izviešče o stanju zakladah za jugoslavensku akademiju i sve-učilište. U Zagrebu 1867.
Fr. Bradaška: Sravnjivajudi zemljopis za više razrede srednjih učionah. U Zagrebu 1867.
S. M. Martinovic: Viški boj. U Zadru 1867.
S. J. i K. Lj.: Ručna knjiga za občinare, za občinske upravitelje i perovodje. U Zadru 1868.
Božična pjesma u prozi (prievod s engleskoga). U Beču 1868.
dr. Šulek: Naše pravice. U Zagrebu 1868.
L Dezman: Rečnik lečničkoga nazivlja. U Zagrebu 1868.
1 Dezman: Lečnička izvčšca za praktičnu porabu Iščnikov. U Zagrebu 1868.
P. P. Njeguš-S. Ljubiša: Gorski vijenac. U Zadru 1868.
E. Kvaternik: Istočno pitanje i Hrvati. Sv. I—II. U Zagrebu 1868.
N. Arsenovic: Osnovne crtice za ustanov tehno-naučnoga zavoda. U Zagrebu 1868.
Godišnje izvčšce kralj, velike realke u Zagrebu koncem školske godine 1868.
M. PavlinoviS: Besieda na postanku ješke narodne čitaonice. U Zadru 1868.
Izvještaj o stanju Matice Ilirske" od % 1865 —»A 1867. U Zagrebu 1869.
Različni: Vienac zabavi i pouči. Tečaj I IV. U Zagrebu 1869 - 72. Izviešče o stanju zaklade za jugoslavensko sveučilište. iT Zagrebu 1869.
Gusjenica i njekoji najškodljiviji kukci. U Zagrebu 1869. I. TuŠek: Računica za male realke i za samouke. I—II. dio.
U Zagrebu 1869. K. Ljubic: Hrvatski perovodja. Zadar 1869. A. Mažurunic: Slovnica hervatska. Dio. I. U Zagrebu 1869. I K. Tkalčič: Sumporne Toplice kod Varaždina u Hrvatskoj.
Zagreb 1869. I. Dežman: Poletar. U Zagrebu 1869.
M. Novak: Kronika izvrstnijih tamburašah i dr. U Zagrebu 1869. Pastirska poslanica Jurja kardinala Haulika. U Zagrebu 1869. Pucka knjižnica (26 knjižic):
I. M. Stojanovič: Pijanac (povest). III. I. Fiarnin: Radnja čovjeku dužnost i blagodat. IV. S. Balenovic: Povjest-nica hrvatskoga naroda. VI. I. Trnski: Učitelj Dobrašin. VIII. Gj. Kralj: Toplina i njezini pojavi. IX. Kodym: Mlada majka (prevod iz češkega). XVII. P. Bučar: Selške pripoviesti. XXV. M. Kučenjak: Pčelarstvo. XXVIII. P. Krempler: Povrcarstvo. XXX. dr. Stražimir: Mijak Briguša (pučka pripoviest). XXXI. dr. Ferkič: Pripoviesti iz povjesti hrvatske. XXXIII. Gj. Simcnčič: Večernji razgovori o sv. obredih katoličke crkve. XXXIV. M. Kučenjak: Govedarstvo. XXXVII dr. Stražimir: Ratarstvo za puk. XLIV. Fr. K ur alt: Vinogra-darstvo i pivničarstvo za puk. XLV. dr. A. Lobmayer: Domača dvorba bolestnika. XLVII. Cv. Rubetič: Vjekopis dra. Jurja Dobrile. XLVIII. dr. A Lobmayer: Prva pomoč kada tko nastrada. LIL Fr. Kuralt: Vočarstvo za puk. LIH. A. Hajdrinjak: Domača perad ili živad. LIV. I. F. Pa ulic: Supruga (žena) prava krščanka. LV. R. Filipašič: Nauk o domačem uzgoju. LX. N. Vežic: Krmadarstvo. LXI. dr. Lihi: Kovačeva Barica. LXV. St. Mažuranič: Svilogojstvo za puk. LXVI. I. Jagič: Živinski liečnik. (U Zagrebu 1869-72; 1875, 1877—1887.) V. Gaj: Lira. (Različne pjesme). Zagreb 1870. Pomorac: Morski riečnik hrvacko-srbski. U Trstu 1870. Danica: Koledar i ljetopis društva svetojeronimskoga. Godina
1870—1888. U Zagrebu 1869—1887. I. Berčic: Dvie službe rimskoga obreda. U Zagrebu 1870.
1. Kostrenčič: Vrtič. (Pjesme Fr. K. M. Frankopana.) U Zagrebu
1871.
A. Pavic: Historija dubrovačke drame. U Zagrebu 1871. M. Pavlinovič: Radišu bog pomaže. Zadar 1871. dr. Fr. Rački: 0 dalmatinskih i ilirskih novcih najstarije dobe. U Zagrebu 1871. Pedagogijska biblioteka in knjižnica za učitelje, (18 knjig) in sicer:
I. Jan Amosa Komenskoga »Didaktika". III. Gj. Ester: Pogled u lučbu. (Prevod.) IV. St. Basariček: Kratko izkustveno dušoslovje. (II. znatno preradjeno izdanje.) V. dr. Hermana Klenkea »Školska dijetetika". VII. St. Basariček: Pedagogija. Dio I.: Uzgojoslovje. VIII. Dr. Hirc: Slike iz hrvatske cvjetane. IX. St. Basariček: Pedagogija. Dio IV.: Poviest pedagogije. X. M. Stojanovič: Milan Dragojevic. (Pedagogijska pripoviest.) XI. St. Basariček: Pedagogija Dio II.: Obče obukoslovje. XII. D. Trstenjak: Školski vrt u selu. XIII. Spencer-Sirola: Nauk ob uzgoju umnom, čudorednom i tjelesnom. XIV. St. Basariček: Pedagogija. Dio III.: Posebno obukoslovje. XV. V. Ada-movičj Gragja za istoriju dubrovačke pedagogije. XVI. Fr. S. Kuliač: Pjevanka; sto dječjih popievaka. XVII. Gj. Kuten: Metodika prostoručnoga črtanja. XVIII. V. Z MaHk: J. A. Komenskoga informatorijum za školu materinsku. XIX. Tomaseo - Fabkovič: Ob uzgoju. XX. Rousseau-Sirola: Emil ili ob uzgoju. I. Dio. (Zagreb 1871, 74, 77, 78, 80—87.) I. obča hrvatska učiteljska skupština u Zagrebu: 23, 24. i 25. kolovoza 1871. H Zagrebu 1872. II. obča hrvatska učit. skupština u Petrinji: 25, 26. i 27. kolovoza 1874. U Zagrebu 1874. III. obča hrv. učit. skupština u Osieku 4,, 5. i 6. rujna 1878. U Zagrebu 1879. Kišpatic-SebiŠanovič: Životinje. Diel I—IV. U Zagrebu 1872,
1875, 1881, 1885. I. Simonič: Tumač talijansko-hrvatski za činovnike. U Zadru
1872.
I. Bianchini: Pučki mudrac. (Prevod.) Zadar 1872. V. Gaj: Časovi književne zabave. Zagreb 1872. dr. V. Bogišič: Pisani zakoni na slovenskom jugu. U Zagrebu 1872.
dr. Fr. Ivekovič: Život svetaca i svetica božjih. Sv. 1—10. U Zagrebu 1873, 1876—1878, 1880-1883, 1885—1886. dr. P. Matkocič: Hrvatska i Slavonija u svojih fizičnih i duševnih odnošajih. U Zagrebu 1873. dr.B.Šulek: Prirodni zakonik. Knj. I (Sv. I—II) III. U Zagrebu 1873 1876.
Zakon ob ustroju pučkih škola i preparandija u Hrvatskoj i
Slavoniji. U Zagrebu 1874. dr. B. Šulek: Hrvatsko-njemačko-talijanski rječnik znanstvenoga
nazivlja. U Zagrebu 1874. V. Gaj: Ogled bibliografijskih študija. Zagreb 1875. P. Preradovič: Pjesnička djela. U Zagrebu 1875. Spomenica na svetčano otvarjanje kralj, sveučilišta Franje Josipa I. U Zagrebu 1875. Jides Verne-a: „Od zemlje do mjeseca" i „0ko mjeseca". (Prevod.)
U Zagrebu 1875. Statistika narodnjega školstva u Dalmaciji, Hrvatskoj i Slavoniji. U Zagrebu 1875. dr. Fr. Rački: Gradja za poviest hrvatsko-slovenske seljačke
bune god 1575. U Zagrebu 1875. Pravilnik društva „Slovinskog Napredka". U Zadru 1876.
A. Senoa: Antologija pjesničtva hrvatskoga i srbskoga. H Za-
grebu 1876.
J. Drizhal-I. Pexider: Geometrija za male gimnazije. I—II. Dio.
U Zagrebu 1876. Izabrane Andersenove priče. U Zagrebu 1877. Lj. Modec: Napredak (časopis). Tečaj osamnaesti. U Zagrebu 1877.
B. Saint-Pierre-A. Šenoa: Pavao i Virginija. U Zagrebu 1877.
G Pfleger Moraivski: Iz maloga svieta (roman). Sv. 7—11 bele-
trističke knjižnice. Zagreb 1877. Ljetopis jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti:
Prva svezka (1867—1877). U Zagrebu 1877. Druga svezka (1877—1887). U Zagrebu 1887. Izvještaj „Matice Hrvatske" za godinu 1877 — 1886. U Zagrebu 1878—1887.
Poučna knjižnica „Matice Hrvatske". (10 knjig). U Zagrebu 1878—1888.
I. V. Klaic: Prirodni zemljopis Hrvatske. IV. T. Smi-čiklas: Poviest hrvatska. Dio I. V. T. Smičiklas: Poviest hrvatska. Diov II. VII. M. Kišjpatič: Slike iz geologije. VIII. dr. B. Šulek: Lučba za svakoga ili popularna kemija. IX—X. dr. M. Kišpatič: Iz bilinskoga svieta. Knj.I—II. XI—XII. dr. M. Kišpatič: Kukci. Knj. I—II. XIII. dr. Z Hoic: Slike iz občega zemljopisa. Lj. Dlustuš-M. Stojanovič: Predavanja držana u sjednicah hrv.
ped.-knj. sbora. Knj. I. Sv. I. U Zagrebu 1878. T. Ivkanec: Smilje. Zabavno-poučni list sa slikami za mladež. U Zagrebu 1878.
V. Gaj: Balkan-Divan. (Viesti, misli i prouke o zemlji i narodu
u Bosni i Hercegovini. Zagreb 1878. Knjižnica za mladci, 13 knjižic. (U Zagrebu 1878—87.)
I. L Filipovič: Jagodnjak. (Sbirka pjesama i pripo-viedaka.) II. M. Stojanovič: Narodne pripoviedke. IV. D. Trstenjak: Dobra kučanica. I. i II. natis. V. J. Gall: Uzordjevojka ili kako se djevojka omili bogu i ljudem.
VII. D. Trstenjak: Savka i Stanko. (Izvorna pripoviest.)
VIII. Pripoviedke za mladež. IX. J. Klobučar: Učitelju Jabukovcu. (Poučna pripoviedka za mladež.) X. Dra-gušice. (Pripoviedčice i pjesmice za malu djecu.) XI. S. Fabkovič: Pučke priče za odrasliju mladež. XII. D. Trstenjak: U radu je spas. (Poučna pripoviest.) XIII. J. Tomič: Sielo za zabavu i pouku.
Zabavna knjižnica „Matice Hrvatske" (XLIII—CXIV. sv.) in sicer:
XLIII—XLV. J. Jurkovic: Sabrane pripoviesti. I. sv. XLVI—XLV1I. Sienkieivicz- Tomič: Hania, stari sluga. (Prevod.) XLVIII L. Puškin-Trnski: Evgenij Onjegin. (Prevod.) LI - LIH. ,/. Jurkovic: Sabrane pripoviesti.
II. sv. LIV—L V. F. Z. Miler: Cvieta i Miljenko. (Tragedijah LVI LVIII. F. Becič: Zavjet. (Pripoviest.) LIX—LX. Tur-genjec-Miškatovič: Klara Miliceva. (Pripoviest.) LXI—LXII. Krasieicski- Tomič: Kolibar. (Pripoviest.) LXIII—LXV J. E. Tomič: Komedije. LXVI-LXVIII. F. Markovič: Iz mladih dana. (Pjesme.) LXIX—LXXII. J. Sisolski: Gospodja Sabina. (Roman.) LXXIII LXXIV. V. Mažu-ranič: Grof Ivan. (Igrokaz.) LXXV—LXXVI. I. Okrugič: Sokica. (Igrokaz.) LXXVII LXXIX. Sergij P : Perom i olovkom. (Črtice.) LXXX—LXXXII. J. E. Tomič: Kapitanova kči. (Pripoviest.) LXXXIII—LXXXVI. E. Kumičič: Sirota. (Roman.) LXXXVII—LXXIX. Ks. Šan-dor - Gjalski: Pod starimi krovovi. (Zapisci i ulomci.) XC—XCII. L Vojnovič: Ksanta. (Pripoviest.) XCIII— XCV. J. E. Tomič: Pošurice. XCVI—XCVIII. Ševčenko-Haram-bašič: Pjesničke pripoviesti. XCIX—C. Goethe-Vežic: Ifigenija na Tavridi. CI—CII. D. Trstenjak: Rane i melem. CIII—CIV. Ks Šandor - Gjalski: Tri pripoviesti bez naslova. CV—CVI. M. Ban: Knez Nikola Zrinjski, drama u pet čina. — CVII—CIX. F. Novak: Pavao Segota. — CX- CXI. J. E. Tomič: Emin-Agina Ljuba. — CXII—CXIV. Biedne priče. (U Zagrebu 1880-1888.)
B. Lorkovič: Razgovori o narodnom gospodarstvu. Zagreb 1880. Vj. Klaič: Opis zemalja, u kojih obitavaju Hrvati. I.—II. sv. Zagreb 1880-81.
Fr. Marko v i c: Stanko Vraz. Izabrane pjesme. Zagreb 1880.
Pravila „ Matice Hrvatske". Zagreb 1880.
Cantu Despot: Zdrav razum i pošteno srdce. Zagreb 1881.
Prievodi grčkih i rimskih klasika v 6 svezkih in sicer: I. T. Maretic: Homerova Odysseja. II. A. Veber: Sallu-stijeva djela. III. T. Maretic: Homerova Uiada. IV. A. Veber: M. T. Cicerona izabrani govori. V-VI. dr. A. Music: Herodotova povijest. Dio I,—II. (U Zagrebu 1881-88.)
Različni: Novovjeki izumi u znanosti, obrtu i umjetnosti. Knj.
I,—II. Zagreb 1882-83. A. Šenoa: Izabrane pjesme. Zagreb 1882. Prva desetgodišnjica hrvatskoga pedagog. - književnoga sbora. U Zagrebu 1882.
A. Šenoa: Sabrane pripoviesti. Sv. L, III-V., VII. U Zagrebu
1883—1887. Srjetska poviest:
I. G. Manojlovič: Poviest iztočnih naroda (prevod).
II. dr. P Tomič: Poviest grčka (prevod). III. dr. P. Tomič: Poviest rimska do careva. (I.—II. Dio). IV. I. Rabar: Poviest carstva rimskoga. (Zagreb 1881—88).
pl. Zaje: Hrvatske skladbe. Sbirka pjesama. (XXIV.) Zagreb 1883.
B. Lorkovič: Žena u kuci i u družtvu. Zagreb 1883.
J. Caric: Slike iz pomorskoga života. Knj. I,—II. Zagreb
1884—1885.
dr. I. Zoch-J. Mencin: Priručni rječnik sveobčega znanja ili mala hrvatska enciklopedija. Knj. I. Svežčič 1.—7., 9,—11. U Osieku 1885—1886. L. Botič: Pjesme. Zagreb 1885.
Imenik članova književnoga društva svetojeronimskoga. Go-dina 1885. Zagreb 1885.
1. Kukuljevic-Sakcinski: Glasoviti Hrvati prošlih vjekova. Zagreb
1886.
A. Veber: Put u Carigrad. Zagreb 1886. Izvještaj „Matice Hrvatske" o vanrednoj glavnoj skupštini. U Zagrebu 1886.
2. Broz: Črtice iz hrvatske književnosti. Sv. I.—II. U Zagrebu
1886—1888.
Vj. Klaič: Pripoviesti iz hrvatske poviesti. U Zagrebu 1886 do 1887.
J. Mencin: Bosna; geogr.-hist. pregled. (Ponatis iz „Rječnika"). U Osieku ls80.
dr. A. Musič: Rječnik hrvatsko-slovenski. Zagreb 1887.
Fr. S. Kuhač: Vatroslav Lisinski i njegova doba. Zagreb 1887.
I F. Gundulic: Dubravka (pastirska igra u tri čina). Zagreb 1888.
Knjižnica za hrvatske trgovce. Knj. I.: dr. B. Lorkovič: Počela političke ekonomije. Zagreb 1888.
R. Lopašič: Dva hrvatska junaka: Marko Mesič i Luka Ibriši-movic. Zagreb 1888.
Mile, tič-Tommaseo: Iskrice. IV. izdanje. Zagreb 1888.
Upravništvo „Matice Slovenske"
za leto 1880.
Predsednik: Marn Josip.
I. Leveč Franc, Namestnika: TT ,
II. Grasselli Peter.
Blagajnik: Robič Luka.
Tajnik in knjižničar: Lah Evgen.
Pregledovaleč društvenih računov: dr. Zupanec Jernej. Kržič Anton,
Ključarja:
Praprotnik Andrej.
Overovatelja sejnih zapisnikov:
Bartel Anton, Rutar Simon.
Pravdni zastopnik: dr. Tavčar Ivan.
Odbor:
a) Ljubljanski odbornil-ci:
1. Bartel Anton, (1888)
2. dr. Dolenec Hinko, (1886)
3. Flis Ivan, (1887)
4. Grasselli Peter, (1889)
5. dr. Jarc Anton, (1888)
6. Kermavner Valentin, (1886)
7. Kržič Anton, (1887)
8. dr. Lampe Franc, (1885)
9. dr. Lesar Josip, (1889)
0. Leveč Franc, (1887)
1. Marn Josip, (188,"))
2. Pleteršnik Maks, (1888)
3. dr Poklukar Josip, (1886)
4. Praprotnik Andrej, (1889)
IS< 16.
17-18. !9
Robič Luka, (1887) Rutar Simon, (1889) Stegnar Feliks, (1889)
Subic Ivan, (1887) Šuman Josip, (1889)
20. dr. Tavčar Ivan, (1886)
21. Tomšič Ivan, (1886)
22. Vavru Ivan, (1889)
23. Vilhar Ivan, (1888)
24. VViesthaler Franc, (1887)
25. Zupančič Anton, (1889)
26. Zupančič Vilibald, (1888)
27. dr. Zupanec Jernej. ([
b) Vnanji odborniki:
1. dr. Gregorčič Anton, (1887)
2. Gregorčič Simon, (1886)
3. Hubad Franc, (1887)
4. Kersnik Janko, (1886)
5. Majciger Ivan, (1888)
6. Navratil Ivan, (1889)
7. dr. Požar Lovro, (1887)
8. Senekovič Andrej, (1887)
9. dr. Sket Jakob, (1888) 10. Svetec Luka, (1889) ti. Šuklje Franc, (1888)
12. dr. Šust Ivan, (1885)
13. Žolgar Mihael. (1888)
Odseka:
a) Gospodarski odsek::
1. dr. Dolenec Hinko, 4. Robič Luka (načelnik),
2. Grasselli Peter, 5. dr. Tavčar Ivan,
3. dr. Jarc Anton, 6. Vilhar Ivan.
b) Književni odsek:
1. Bartel Anton, 7. Rutar Simon,
2. Kržič Anton, 8. Subic Ivan,
3. dr. Lesar Josip, 9. Tomšič Ivan,
4. Leveč Franc (načelnik), 10. Wiesthaler Franc,
5. Pleteršnik Maks, 11. Zupančič Anton,
6. dr. Požar Lovro, 12. Zupančič Vilibald.
Imenik
udov „Matice Slovenske" leta 1889.*)
A) Častni društveniki.
1. grof HARRACH IVAN, graščak, veleposestnik v Pragi. (1883)**)
2. dr. JAGIČ IGNACIJ VIKENTIJEVIČ, c. kr. vseuč. profesor na
Dunaji. (1886)
3. dr. KVIČALA IVAN, c. kr. vseuč. profesor v Pragi. (1882)
4. LEGO JAN, uradnik češkega muzeja v Pragi. (1885)
s. dr. vitez MIKLOŠIČ FRANC, tajni svetnik, c. kr. vseuč. profesor v p. na Dunaji. (1872)
6. dr. RAČKI FRANC, kanonik v Zagrebu. (1869)
7. dr. RIEGER FRANC LADISLAV, drž. in dež. poslanec v Pragi.
(1869)
8. TRSTENJAK DAVORIN, župnik v Starem Trgu na Štajerskem.
(1878)
B) Ustanovniki in letniki. I. Ljubljanska škofija.
1. Dekanija Ljubljana. Poverjenik: Lah Evgen. d) Mesto\
*Arcč Rajko, c. kr, p. blagajnik *dr. vitez Bleiweis Karol, primarij,
in h. posestnik. h. posestnik in obč. svetnik.
*Auer Jurij, tovarnar in h. posestnik. *Bučar Franc, zasebnik in posestnik. *Blaznik Frančiška, posestnica in *Bušič Josip, c. kr. v. p. uradnik solastnica tiskarne. v pokoji in h. posestnik.
*) Kdor vsled odboru nenaznanjene spremembe svojega imena ne najde natisnenega v kraji, kjer biva sedaj, naj išče svojih knjig pri onem poverjeniku, kateremu je plačal društvenino. Za take spremembe ne moremo biti odgovorni.
**) Letnica pomeni, kedaj je bil dotični izvoljen za častnega društvenika.
*dr. Čebašek Andrej, kanonik,
prelat, itd. ^Čitalnica narodna. *Detela Oton, dež. poslanec in
odbornik, graščak, itd. *dr. Dolenec Hinko, c. kr. dež.
sodnije tajnik. *Dolenec Oroslav, svečar, posestnik,
obč. in trg. zbornice svetnik. *Fabian Ivan, trgovec in posestnik. •*Fabiani o. Placid, provincijal, itd. *vitez Gariboldi Anton, zasebnik. *'Globočnik Anton, c. kr. vladni
svetnik, itd. *GrasseIIi Peter, m. župan, deželni poslanec, h. posestnik, vitez žel. krone III. reda, itd. *Heidrich Karol, misj. duh. kongr.
sv. Vincencija Pavlanskega. *Hranilnica kranjska. *'Hren Franc, veletržec, trg. zborn.
svštnik, graščak, itd. *dr. Hudnik Matija, odv. koncip. *Jamšek Ivan, trgovec in posestnik. *dr. Jarc Anton, prost, c. kr. dež.
šolski nadzornik v p., itd. *Jeraj Ivana, zasebnica *Jeran Luka, msgr., kanonik in
urednik. *Jereb Josip, župnik v p. *Kadilnik Franc, trg. denarničar. *Klemenčič Josip, c. kr. pripr. prof.
in katehet. *Klun Karol, kanonik, drž. in dež.
poslanec. ^Knjižnica frančiškanska. ^Knjižnica c. kr. učiteljišča *Kokalj o. Rajnerij, frančiškan. *Kosler Ivan, tovarnar in graščak. *dr. Kosler Josip, tovarnar in posestnik.
*Kotnik Ignac, not. koncipijent in
posestnik. *Križnar Miroslav, kanonik in st. župnik.
*Kušar Josip, trgovec, posestnik, itd.
*dr. Lampe Franc, vodja 8Mari-
rijanišču* in sem. profesor. *Lukman Jakob, c. kr. rač. svetnik
v p., itd, *Mahkot Ivan, c. kr. okr. glavar. *Marn Josip, c. kr. gimn. profesor,
konz. svetnik in č. kanonik. *Martinak Josip, c. kr. dež. sod.
svetnik, itd. *dr. Missia Jakob, knezoškof, itd. *Močnik Matej, m. učitelj v p., itd. *dr. Munda Franc, odvetnik in
posestnik. *Murnik Ivan, ces. svetnik, dež. poslanec in odbornik, vit. Fr. Jos. reda, itd. *Petričič Vaso, podžupan, trgovski zborn. predsednik, veletržec in posestnik. *Pfeifer Franc, c. kr. rač. nadsvetnik. *Pleteršnik Maks, c. kr. gimnazijski profesor.
*Pogačar Martin, knezošk. kancelar
in č. kanonik. *dr. Poklukar Josip, dež. glavar, drž. poslanec, vit. žel. krone III. reda, posestnik, itd. *dr. Pongraz Oskar, zasebnik in
posestnik. *Prosenc Josip, gl. zast. » Aziende «. *Ravnihar Franc, dež. knjigovodja,
obč. svetnik in graščak. *Robič Luka, c. kr. v. davk. nadzornik v p. *Rohrman Zmagoslav, tovarnar in
posestnik. *Rozman Ivan, m. župnik, duh. in
obč. svetnik. *Skubic Anton, c kr. gimn. prof.
v zač. pokoji. ^sSokoP' telovadno društvo. *Souvan Ferdinand, veletržec in graščak.
*Souvan Franc Ks., veletržec, dež. poslanec, trg. zborn. svetnik, posestnik, itd.
*dr. Starč Josip, c. kr. fin. prok.
pristav, posestnik in obč. svetnik. *dr. Suppan Josip, odv. in hran.
ravnatelj. *dr. Svetina Ivan, c. kr. gimn. prof. *Suman Josip, c. kr. gimn. ravnatelj. *Tavčar Ivan, posestnik. *dr. Tavčar Ivan, odvetnik, dež.
poslanec, posestnik in obč. svetnik. *dr. Valenta Alojzij, c. kr. vi. svetnik, posestnik, ravnatelj dež. bolnice, itd. *Vavru Ivan, c. kr. gimn. prof. v p. *Vilhar Ivan, ravnatelj m. užitn.
zakupu in posestnik. *dr. Vošnjak Josip, primarij, dež. poslanec in odbornik, obč. svetnik in posestnik. *baron Winkler Andrej, c. kr. dež. predsednik, vitez žel. krone II. reda, itd., itd. *Zamejic Andrej, st. kanonik, itd. *Zupan Tomo, c. kr. gimn. prof., konz. svštnik , ravnatelj »Aloj zijevišču4, itd. *dr. Zupanec Jernej, c. kr. notar, posestnik, not. komore predsednik, itd. *Žagar Karol, dež. blagajnik, obč.
svštnik in posestnik. *Žlog ar Anton, mestni kaplan. Ahčin Jera, h. posestnica. „ Alojzijevišče8, knezošk. dij. zavod, dr. Ambrožič Franc, m. zdravnik. Avšič Jakob, za v. uradnik. Ban Franc, faktor »Kat. tiskarne«. Bartel Anton, c. kr. gimn. prof. Belar Leopold, vodja II. m. d. lj.
šole v p. Belž Ivan, m. učitelj. Benkovič Josip, bogoslovec. Bezenšek Ernst, uradnik »Sla vije«. Birek Franc, bogoslovec. Bizovičar o. Josip, frančiškan. Bohinec Žiga, sem. podvodja, ekonom. in konz. svštnik.
Bonač Ivan, knjigovez. Borštner Vincenc, c. kr. gimn. prof. Bradaška Ferdinand, m. blag. kontrolor.
Brešar Josip, bogoslovec. Celestina Josip, c. kr. pripr. prof. Cestnik Anton, bogoslovec. Dežman Franc, knjigovez. Didak Gustav, hran. pristav. Dobida Josip, c. kr. fin. tajnik. Drahsler Pavi, trg. vodja. Dralka Josip, c. kr. vi. svetnik, itd. dr. Drč Josip, c. kr. tab. tov.
zdravnik. Drenik Franc, glavni zastopnik
sFongiere<,;. Društvo kranjskih tiskarjev. Družba rokodelskih pomočnikov. Duffe Ivan, I. m. ingenieur. dr Elbert Sebastijan, škof. tajnik. Endlicher Rudolf, c. kr. okr. tajnik. Eppich Ivan, c. kr. vadn. učitelj. Erker Josip, stolni vikar, dr. Ferjančič Andrej, c. kr. drž.
pravd, namestnik in drž. poslanec. Fik Franc,. bogoslovec. Flis Ivan, sem. spiritual in konz.
svetnik. Franko Alojzij, drd. juris. dr. Fux Franc, ces. svetnik, primarij in h. posestnik. Furlan Jakob, m. učitelj. Gnjezda Ivan, c. kr. r. profesor in
katehet, itd. Gogola Ivan, c. kr. notar in obč.
svštnik. Goričnik Franc, trgovec, dr. Gregorič Vinko, zdravnik in
obč. svštnik. Grkman Franc, c. kr. vadn. učitelj dr. Gross Franc, c. kr. d. sod. pristav. Guttman Emil, c. kr. fin. prok. pristav.
Hafner Jakob, vodja priv. učilišču. Hofbauer Ana, deželnega tajnika vdova, itd.
Hohn Hugon, c. kr. p. kontrolor in h. posestnik.
Hribar o. Angelik, frančiškan.
Hribar Dragotin, upravitelj »Narodne tiskarne(<.
Hribar Ivan, gl. .zast. »Slavije", obč. svštnik in dež. poslanec.
Hrovath Blaž, c kr. pripr. ravnatelj.
Izobraževališče za učiteljice.
dr. Janežič Ivan, sem. profesor.
dr. Jenko Ludovik, zdravnik.
Jentl Anton, zasebnik.
Josin Maks, m učitelj.
Kalan Andrej, trnovski kaplan.
Kalan Ivan, bogoslovec.
Karlin Andrej, m. kaplan in katehet,
Karun Franc, trnovski župnik, itd.
Kaspret Anton, c. kr. gimn. prof.
Katoliško društvo.
Kaučič Jakob, c. kr. zemlj. knjigovodja v p.
dr. Kavčič Jakob, c. kr, drž. pravdn. namestnik.
Kermavner Valentin, c. kr. gimn. profesor.
Klein Anton, solastnik tiskarne, obč. svetnik, dež. poslanec, itd.
dr. Klofutar Leonhard, st. prost, stud. ravnatelj, itd.
Knjižnica bogoslovska.
Knjižnica c. kr. gimnazijska.
Knjižnica c. kr. realska.
Koblar Anton, kurat v pris. delavnici.
Kočevar Franc, c. kr. dež. sod. predsednik.
Kolar Matija, stolni vikar.
Kolman Franc, trgovec, hišni posestnik, itd.
Kovač Ivan, solastnik tiskarne.
Kremžar Andrej, deželne bolnice oskrbnik.
dr. Krisper Valentin, odv. koncip.
Kruleč Ivan, m. učitelj.
Kržič Anton, nunski kaplan in katehet, itd.
dr. Kulavic Ivan, sem. ravnatelj,
kanonik in prelat. Kune Matej, krojač, itd. Lah Evgen, mag. konc. pristav in
tajnik »Mat. Slov.« Lassnik Peter, trgovec in posestnik. Lavrenčič Josip, h. posestnik, itd. Lavrič Mihael, vodja trgovine, dr. Leben Matija, č. kanonik in
sem. prof. v p. Ledenik Alfred, trgovec, itd. Lederhas Ludovik, gimn. profesor. Lenarčič Anton, c. kr. fin. tajnik, dr. Lesar Josip, sem. profesor, itd. Leveč Anton, c. kr. d. sod. pristav. Leveč Franc, c. kr. r. profesor,
nadzornik in urednik. Lozar Josip, trgovec, itd. Mahr Ferdinand, ces. svštnik, h.
posestnik, itd. Maier Josip, m. učitelj, dr. Majaron Danilo, odv. koncip. Majntinger Ivan, c. kr. predstojnik
dež. deske. Malenšek Martin, m. župnik. Marolt Avgust, glasovirar. Medic o. Kallist, fr. župnik in vikar. Mihelič Jakob, bogoslovec. Mikuš Anton, cand. prof. Millitz Ljudmila, lastnica tiskarne
in posestnica. Modic Josip, c. kr. rač. oficiial. dr. Moschč Alfonz, odvetnik. Mulaček Franc, trg. pomočnik. Mušič Ivan, c. kr. davk. uradnik. »Narodna tiskarna8, deln. društvo
za tisk. podjetja. Nedeljko Franc, zav. uradnik. Nemanič Davorin, bogoslovec. Novak Franc, gimn. profesor. Obreza Anton, tapetnik in posestnik. Omejec Ferdinand, deželne blag. oficijal.
Ozimek o. Evstahij, fr. gvardijan. fPakič Mihael, trgovec, občinski svetnik, h. posestnik, itd. itd.
dr. Papež Franc, odvetnik in dež. poslanec.
dr. pl. Pauker - Glanfeld Henrik, kanonik in st. dekan.
Pavlic Franc, c. kr. poštni uradnik.
Pavlin Alfonz, c. kr. gimn. profesor.
Pavločič Andrej, žel. uradnik v p. in posestnik.
Petelin Martin, gimn. profesor.
Pfeifer Josip, dež. tajnik.
Pichler Josip, c. kr. gimn. profesor.
Pintar Luka, gimn. profesor.
Pire Gustav, c. kr. kmet. družbe tajnik in pop. učitelj.
Pleiweiss Karol, c. kr. avskultant in posestnik.
Pleško Karol, c. kr. dež sod. svetnik in posestnik.
Poljanec Alojzij, dež. prisilne del. oskrbnik.
Porenta Gašpar, bogoslovec.
Potočnik Mihael, konz. svetnik in n. spovednik.
Povše Franc, veleposestnik, obč. svetnik, dež. poslanec, itd.
Povše Henrik, bogoslovec.
Praedica Jakob, c. kr. pripr. profesor.
Praprotnik Andrej, vodja I. m. d. lj. šole, itd.
Premk Anton, c. kr. p. kontrolor in posestnik.
Ravnikar Vekoslav, pom. uradnik
Rešič Prostoslav, žel. uradnik.
Rihar Josip, c. kr. okr. komisar.
Robida Ivan, mag. oficijal.
Rodč Ivan, trgovec in posestnik.
Roshnik Anton, c. kr. sodn. pristav v pokoji.
Rutar Simon, c. kr. r. prof, itd.
Safran Franc, m., cerkovnik.
Schuendelen Božidar, trg. knjigovodja. (2 izt.)
»Slavec«, delavsko pevsko društvo.
Smolej Jakob, c. kr. dež. š. nadzornik.
Smrekar Ivan, m. katehet.
Smrekar Josip, sem. profesor, konz. svetnik.
Staudacher Ferdinand, č. kanonik in c. kr. gimn. profesor v p.
Stegnar Feliks, c. kr. kazn. učitelj in dež. poslanec.
Sterbenc Josip, duhovnik v p.
Steska Viktor, bogoslovec.
Stuhec Rudolf, priv. uradnik.
Suhač Matej, gimn. profesor.
Svetek Anton, c. kr. rač. oficijal.
Svoboda Josip, lekar.
Šarabon Mavrilij, stolni vikar.
•Šašel Feliks, c. kr. okr. glavar.
Šesek Ivan, mag. tajnik.
Šiška Josip, dvorni kaplan.
Škrabec o. Stanko, frančiškan.
dr. Štor Franc, odvetnik.
Šubic Ivan, c. kr. ravnatelj obrtne strokovne šole.
Tauzher Johana, posestnica, itd.
Tavčar Alojzij, gimn. profesor.
Toman Helena, posestnica.
Tomažič Ferdinand, c. kr. poštni oficijal.
Tomec Jakob, I. mestni komisar.
Tomšič Ivan, c. kr. vadn. učitelj, okr. š. nadzornik, obč. svetnik, urednik, itd.
Tratnik Antonija, soproga c. kr. v. davk. nadzornika v p.
Tratnik Leopold, pasar.
Travnar Josip, m. učitelj.
Trček Mihael, m. kaplan.
dr. Triller Karol, odv. koncipijent.
Trstenjak Anton, m. hran. kontrolor.
Trtnik Franc, dež. blag. kontrolor in posestnik.
Tschurn Karol, hran. uradnik.
Turk Hugon, priv. uradnik.
Učiteljsko društvo slovensko.
Urbas Leopold, c. kr. rudn. uradnik v pokoji.
Valenčič Ivan, dijak.
Valenta Vojteh, mestni blagajnik.
Valentinčič Ignacij, obč. svetnik, posestnik, itd.
Vencajz Ivan, c. kr. dež. sodnije svetnik.
Virbnik Alojzij, gimn. profesor.
Vodušek-Matej, c. kr. gimn. profesor.
Vončina Ivan, mag. svetnik.
Wascher Rajko, hran. knjigovodja
Wester Avguštin, c. kr. gimn. prof.
Wiesthaler Franc, c. kr. gimn. ravnatelj.
Zagorjan Anton, not. koncipijent.
Zakrajšček Ivan, bogoslovec.
Zamida Matija, dež. svetnik.
Zarnik Ana, odvetnikova vdova.
dr. Zupane Franc, c. kr. vi. kon-cipist. itd.
Zupančič Anton, semen, profesor, konz. svetnik.
Zupančič Vilibald, c. kr. pripr. profesor in okr. š. nadzornik.
Žakelj Miroslav, c. kr. gimn. prof.
Železnikar Ivan, urednik >Slov. Narodu * in obč. svetnik.
Žitnik Ignacij, st. vikar, urednik >, Slovencu4 in dež poslanec.
Zumer Andrej, m. učitelj, c. kr. okr. š. nadzornik, itd.
Zvan Franc, bogoslovec.
St. 76 + 204 = 280.
b) Okolica:
Babnik Jernej, župnik na Dobrovi.
Belec Anton, posestnik, itd. v Št. Vidu.
Bizjan Franc, posestnik v Spodnji Šiški.
Čitalnica narodna v Spodnji Šiški.
Čitalnica narodna v Št. Vidu.
Čuk Julij, kaplan na Igu.
Derčar Martin, župnik v Preski.
Dolenec Jakob, župnik na Igu.
Dolinar Franc, župnik pri Sv. Ka tarini.
Fine Anton, župnik v Sostrem.
Gams Ivan, posestnik v Loki.
Govekar Franc, nadučitelj v Spodnji Šiški.
Juvančič Ivan, trgovec in posestnik v Spodnji Šiški.
Knez Anton, trgovec in posestnik v Spodnji Šiški.
Knjižnica okr. učiteljska za ljubljansko okolico. Kobilca Ivan, župnik v Črnučah. Mekinec Franc, kaplan v Št. Vidu. Porenta Franc, župnik v Sori. Potočnik Ivan, župnik na Brezovici. Povše Franc, župnik na Ježici. Praprotnik Franc, učitelj v Preski. Primožič Anton, pos. sin v Sostrem. Pristov Josip, kaplan v Sostrem. Rojina Anton, posestnik v Spodnji Šiški.
Skul Valentin, župnik pri Sv. Jakobu. Sterlč Franc, nač. postaje v Zalogu. Šola narodna v Št. Vidu. Štrukelj Franc, duhoven v p. na
Šmarni Gori. Tomec Miroslav, slikar in posestnik
v Št. Vidu. Trošt Franc, nadučitelj na Igu.
Št. 30.
2. Dekanija Bistrica Ilirska. Poverjenik: Vesel Ivan.
*Brinšek Ivan, trgovec v Trnovem. *Domicelj Alojzij, trgovec v Za-*Česnik Jurij, trgovec v Knežaku. gorji.
*Jenko Aleksander, trgovec v
Trnovem. *Ličan Aleksander, trgovec v
Trnovem. *Strucelj Jurij, c. kr. okr. sodnik. *Valenčič Ivan, posestnik v Trnovem.
* Vesel Ivan, dekan v Trnovem. Bile Ivan, duhoven v p.
Bralno društvo v Zagorji. Jenko Ludovik, kaplan v Trnovem. Križaj Nikolaj, župnik v Premu. Lesar Ivan, kaplan v Trnovem. Ponikvar Anton, župnik v Knežaku. Tomšič Ivan, posestnik v II. Bistrici. Zarnik Martin, nadučitelj v Trnovem.
Št. 8 + 8 = 16.
3. Dekanija Cirknica. a) Cirknica. Poverjenik: Kunstelj Franc.
Blažon Marija, posestnica v Begunjah,
Čibašek Ivan, župnik pri sv. Vidu. Jan Simon, župnik pri sv. Trojici. Kljun Matej, ekspozit v Begunjah. Krek Franc, kaplan v Cirknici.
Kunstelj Franc, dekan v Cirknici. Šafer Ivan, župnik v Grahovem. Šerko Franc, trgovec in posestnik
v Cirknici. Žirovnik Josip, učitelj v Begunjah.
Št. 9.
b) Lož. Poverjenik: Lak Gregor.
*Kaplenek Ivan, župnik na Blokah. Lah Gregor, župan, posestnik, itd. Lenček Blaž, župnik v Starem Trgu. Ogorek Andrej, c. kr. sod. pristav. Planinec Ivan, trg. pomočnik v Starem Trgu.
Poklukar Mihael, učitelj in posestnik v Starem Trgu. Rozina Julij, trgovec in posestnik
v Poddobu. Volčič Jurij, c. kr. sod. pristav.
Št. 1 + 7 = 8.
c) Planina. Poverjenik: Podboj Ivan.
Benedik Josip, nadučitelj. Bernard Valentin, župnik v Stu-denem.
Klemene Franc, župnik na Uncu.
Kovšca Anton, župan, posestnik, itd. Mayr Julij, zdravnik, itd. Podboj Ivan, župnik. Reissmiiller Franc, grašč. oskrbnik.
Št. 7.
4. Dekanija Idrija. a) Idrija. Poverjenik: Kos Franc.
*Občina mestna. Cizej Ivan, c. kr. sodn. pristav.
* Vidmar Josip, župnik v Žirčh. Čitalnica mestna.
Belar Jusip, župnik na Vrhu. Delavsko bralno društvo.
Goli Franc, trgovec in posestnik, dr. Kaisersberger A., c. kr. rudn.
zdravnik. Kogej Josip, dekan, itd. Kos Franc, trgovec in posestnik. Koser Maks, c. kr. notar. Kroupa Gustav, c. kr. rudn. pristav. Kumer Josip, rudar.. Lapajne Franc, trgovec in posestnik. Lapajne Štefan, trgovec, župan in
posestnik. Lapajne Valentin, trgovec in posestnik.
Lavrič Josip, kaplan v Žireh. Leskovic Sebastijan, zasebnik v Sp. Idriji.
Picigas Leopold, benef in katehet. Svoboda Karol, c. kr. ingenieur. Šola c. kr. rudniška. Treven Valentin, trgovec in posestnik.
Vončina Franc, pom. uradnik. Žgur Anton, župnik na Ledinah. Žonta Ivan, posestnik v Sp. Idriji.
Št. 2 + 23= 25.
b) Črni Vrh. Poverjenik: Domicelj Anton.
Bukvama farna. Rudolf Gašpar, posestnik v Lomih.
Domicelj Anton, vikar. gt
Majnik Mihael, posestnik v Mrzlem Logu.
5. Dekanija Kamnik. a) Kamnik. Poverjenik: -
*Starč Alojzij , administrator na
Rovi. *Stranjska fara.
Bergant Luka, trgovec in posestnik. Čenčič Jernej, nadučitelj vodja. Čitalnica narodna. Depolo Mihael, c. kr. geometer. Drahsler Jakob, c. kr. okr. tajnik. Fazan Rudolf, nadgozdar. Fischer Franc, župan, gostilničar
in posestnik. Ivenda Josip, posestnik. Kljun Ivan, župnik v Sp. Tuhinji. Knjižnica okr. učiteljska. Lindtner Hinko, trgovec.
Močnik Josip, lekar. Murnik Ivan, trgovec in posestnik. Novak Martm, c. kr. poštar. Oblak Ivan, dekan. Pečnik Valentin, , adm. na Vranji Peči.
Podboj Alojzij, c. kr. davk. pristav. Rodč Josip, posestnik, fdr. Samec Maks, zdravnik, posestnik, itd. Stenovec Anton, župnik na Selih. dr. Šmidinger Karol, c. kr. notar, dr Zbašnik Franc, c. kr. okr. komisar.
Št. 2 + 22 = 24.
b) Brdo. Poverjenik: Kersnik Janko.
*Jarc Jernej, župnik v Dolu. *Kersnik Janko, c. kr. notar, veleposestnik, dež. poslanec, itd. *Rožič Alojzij, župnik v Krašnji.
Detelja Karol, trgovec in posestnik
v Dobu. DoUan Ivan, župnik v lhauu. Nemanič Ivan, župnik v Št. Ožbaltu.
Polec Julij, c. kr. okr. sodnik. Potočnik Tomaž, kaplan v Dobu. Strupi Jakob, adm. na Goričici. Škofic Turij, župan in posestnik v Št. Vidu.
Škufca Ludovik, župnik v Blagovici. Vidic Maks, c. kr. sod. pristav. Vrhovnik Ivan, župnik v Št. Got-hardu.
Zorko Matija, c. kr. cestni*uradnik.
Št. 3 + ii = 14.
c) Komenda-Mengiš. Poverjenik: Mejač Andrej.
Bralno društvo v Mengiši. Golob Janko, trgovec v Zalogu. Gornik Franc, kaplan v Komendi. Griinthal Ivan, trgovec v Komendi. Leveč Ivan, župan, posestnik, itd.
v Mengiši. Mejač Andrej ml., trgovec, itd. v
Komendi. Mesner Josip, nadučitelj v Komendi.
Paternost Henrik, učitelj v Radomljah.
Svetlin Andrej, posestnik, itd. v
Komendi. Sega Ivan, kaplan v Vodicah. Tomažič Ivan, učitelj v Zalogu. Zaletel Leopold, kaplan v Mengiši. Zoreč Ivan, župnik v Mengiši.
Št. 13.
6. Dekanija Kočevje. Poverjenik: Komljanec Ivan. c. kr. zemlj. knji-
*Lampe Josip,
govodja. *Lovšin Simon, župnik pri Fari. Berčič Peter, adm. v Starem Logu. Gerzin Matija, župnik v Banji Loki. Kalan Janko, c. kr. davk. nadzornik. Knjižnica okr. učiteljska. Komljanec Ivan, c. kr. gimn. profesor, itd.
Krese Josip, dekan Kunauer Ivan, adm. v Polomu. Pfeifer Jurij, c. kr. fin. straže komisar.
Rott Gothard, župnik pri Stari Cerkvi.
Št. 2 + 9=11.
7. Dekanija Kranj. a) Kranj. Poverjenik: Savnik Karol.
*Bartol Baltazar, župnik v p. v Cerkljah.
*Debeljak Ivan, župnik v Preddvoru.
*Globočnik Edvard, zdravnik. *Majdič Vinko, tovarnar. *Mežnarec Anton, dekan, itd. *Omersa Franc, trgovec in posestnik, itd. *Pirc Matej, trgovec, posestnik, itd. *Prevc Valentin, posestnik, itd. *Ross Matej, trgovec.
*Sajovic Ferdinand, trgovec. *Šavnik Karol, lekar, župan in posestnik.
*Urbančič Alojzija, graščakinja na Turnu.
*Žužek Franc c. kr. ingenieur. Blagne Anton, posestnik v Št. Jurji. Bohinc Ivan, priv. uradnik. Bralno društvo slovensko. Brodnik Anton, kaplan v Šmartnem. Čitalnica narodna. Dolenc Franc, trgovec in posestnik.
Einspieler Tomaž, c. kr. sod. pristav. .Florijan Karol, zasebnik. Globočnik Viktor, c. kr. notar. Gregorič Ignac, župnik v Trste-niku.
Hubad Josip, c. kr. g. profesor. Kacin Josip, posestnik v Creš-njevku.
Kačar Ivan, kaplan v Predosljih. Karlin Martin, c. kr. gimn. profesor. Knjižnica okr. učiteljska. Kos Mihael, učitelj v Velesovem. Krčon Josip, župnik, itd. v Predosljih.
Krisper Rajmund, trgovec in posestnik.
Kržič Josip, posestnik v Trbojah. Kukelj Anton, mestni kaplan. Lavrenčič Ivan, kaplan v Cerkljah. Mayr Peter ml., posestnik, itd.
Miiller Ivan, kaplan v Smledniku.
Nemec Anton, kaplan v St. Jurji.
Pavlin Alojzij, trgovec in posestnik v Podbrezji.
Pavlin Franc, trgovec in posestnik v Podbrezji.
Pogačnik Josip, posestnik v Pod nartu.
Povše Martin, župnik, itd. v St. Jurji.
Preželj Matej, župnik v Mavčičah.
Rakove Ivan, zasebnik
Rihar Franc, kaplan v Podbrezji.
Robič Simon, adm. na Senturški Gori.
Rome Franc, župnik v Naklem.
dr. Šavnik Edvard, c. kr. okr. zdravnik.
dr. Štempihar Valentin, odvetnik.
Tavčar Franc, ekspozit v Besnici.
Št. 13 + 36 = 49-
b) Tržič. Poverjenik: Spendal Franc.
Ahačič Leopold, tovarnar. Omersa Ivan, trgovec.
Jelene Ivan, trgovec. Špendal Franc, administrator.
Kmet Andrej, učitelj. Žerjov Gregor, c. kr. okr. sodnik.
Merčun Rok, kaplan. Št. 7.
8. Dekanija Leskovec. a) Krško. Poverjenik: Gabrsek Franc.
^Knjižnica okr. učiteljska. Bezlaj Josip, mešč. učitelj in c.'kr.
okr. š. nadzornik. Crnovšek Ivan, um. uradnik. Gabršek Franc, nadučitelj - vodja
in c. kr. okr. š. nadzornik. Gregorič Franc, posestnik, itd. Gregorin Alojzij, c. kr. okr. sodnik. Hans Miroslav, c. kr. uradnik, dr. Kersnik Josip, c. kr. okr. zdravnik. Knavs Ivan, mestni vikar. Kobal Bogdan, c. kr. sodn. pristav.
Lapajne Ivan, vodja mešč. šole. Lončar Ivan, c. kr. davk. nadzornik, dr. Mencinger Ivan, odvetnik in
posestnik. Pfeifer Viljem, župan, drž. in dež.
poslanec, posestnik, itd. dr. Pučko Jurij, c. kr. notar. Ravnikar Jernej, m. učitelj, dr. Romih Tomaž, mešč. učitelj. Weiglein Henrik, c. kr. okr. glavar.
Št. 1+ 17 = 18.
b) Leskove c. Poverjenik: dr. Sterbenc Jurij.
*Grivic Franc, kaplan v Leskovcu. *Sola ljudska v Št. Jerneji. *dr. Šterbenc Jurij, dekan v Leskovcu.
*Štrobelj Franc, v Št. Jerneji. Borštner Josip, kaplan v Škocijanu. Brulec Franc, župnik v Dolini. Cepuder Jakob, učitelj v Leskovcu. Dolinar Ivan, župnik na Raki. Dolinar Mijo, trgovec v Dolini. Fettich-Frankheim Anton, župnik v Št. Jerneji.
Lavrič Matija, župnik na Studencu. Lebar Jakob, kaplan v Boštajnu. Maui 'er Gašpar, posestnik na Raki. Ogrin Peter, adm. pri sv. "Duhu. Šmid Anton, kaplan v Št. Jerneji. Šola trirazredna v Leskovcu. Vari Tomaž, kaplan na Raki. Vovk Ivan, župnik v p., itd. v
Št. Jerneji. Zadnik Simon, župnik v Cateži.
Št. 4+15 = 19.
c) Kostanjevica. Poverjenik: Pavlii Damijan.
Abram Lavoslav, nadučitelj. Pavlič Damijan, župnik. Ambrož Ivan, kaplan pri sv. Križi. dr. Wurner Josip, c. kr. polk. Ilovski Albin, kaplan v Kostanjevici. zdravnik v p, itd. Novak Mihael, c. kr. okr. sodnik. Št. 6.
9. Dekanija Litija. a) Litija. Poverjenik: Svetec Luka.
*Nabernik Ivan, c. kr. okr. sodnik. *Sajč Mihael, župnik v Štangi. *Svetec Luka, c. kr. notar, dež.
poslanec in posestnik. *Šusteršič Fr., kaplan v Šmartnem. dr. Babnik Janko, c. kr. avskultant. Golmajer Josip, župnik v Javorji. Grill Matija, c. kr. okr glavar. Jeločnik Anton, tov. knjigovodja. Jeretin Martin, c. kr. okr. tajnik. Molek Martin, župnik na Savi. Okrajna učiteljska knjižnica, dr. Pavlič Ignacij, c. kr. okr. zdravnik.
Podkrajšek Franc, nač. postaji na Savi.
Pollak Josip, c. kr. vi. koncipist. Rus Jakob, dekan v Šmartnem. Starič Josip, c. kr. sod. pristav. Tekster Konr., benef. v Šmartnem. Turk Avgust, župnik na Jančem. Vončina Valentin, c. kr. sod. kan-celist.
Vrančič Ivan, žel. uradnik. Zdražba Ivan, župnik na Prežganji. Zupančič Jernej, duhovnik v p.
Št. 4+18 = 22.
b) Radeče. Poverjenik: Zagorjan Ivan.
*Krisper Valentin, tovarnar in po- Ramovš Andrej, župnik v Svibnem.
sestnik. Vidergar Ivan, župnik v Št. Jurji.
Gmeiner Karol, župnik v Širji. Zagorjan Ivan, župnik v Radečah. Požar Anton, nadučitelj. Št 1 + 5 m 6.
io. Dekanija Loka.
a) Loka. Poverjenik: Kožuh Matej.
*Kožuh Matej, dekan v Stari Loki. Peterlin Primož, adm. pri dr. Arko Anton, okr. zdravnik. Čitalnica mestna.
dr. Dolenec Josip, kaplan v Stari Loki.
Oblak Ivan, mestni kaplan.
Lenartu.
Rožman Lovro, ekspozit v Žabnici. dr. Skofic Franc, c. kr. okr. sodnik. fŠoklič Blaž, mestni župnik. Tomažič Ivan, mestni župnik.
Št. 1 + 9=10.
b) Selca. Poverjenik: Sušnik Ivan.
*Tušek Gregor, posestnik na Mar-
tinjem Vrhu. Boncelj Franc, župnik v Dražgoših. Bralno društvo v Selcih. Jamnik Anton, župnik v Sorici. Košmelj Luka, posestnik v Železnikih.
Mrak Jakob, župnik v Železnikih. Sušnik Ivan, župnik v Selcih. Šlibar Franc, trgovec in posestnik
v Selcih. Vavpotič Ivan, kaplan v Selcih. Veja Maks, župnik v Bukovšici.
Št. i +9 = io.
c) Trata. Poverjenik: Petroviii Franc.
*Debeljakova hiša v Poljanah, *Dolinar Ivan, župnik v p. na Trati. Bralno društvo na Trati. Cirman Anton, nadučitelj vPoljanah. Čebašek Ivan, kaplan v Poljanah.
Dolinar Anton, adm. v Lučini. Justin Blaž, adm. v Novi Oslici. Knific Luka, nadučitelj na Trati. Petrovčič Franc, župnik na Trati.
Št. 2 + 7 = g.
ii. Dekanija Metlika. tf/1'Črnomelj. Poverjenik: Kupljen Anton.
*Koenig Jurij, župnik na Vinici. Juvanec Franc, učitelj na Vrhu. Klemenčič Mihael, m. kaplan. Kune Avgust, posestnik. Kupljen Anton, c. kr. notar. Okrajna učiteljska knjižnica.
Pokorn Jakob, m. kaplan. Režek Peter, župnik v Starem Trgu. Schvveiger Ivan, posestnik. Šašelj Ivan, župnik v Adlešičih. Šola farna v Starem Trgu.
Št. i + io=ii.
b) Metlika. Poverjenik: Navratil Anton.
Aleš Anton, dekan v Semiči. Bulovec Mihael, kaplan v Semiči. Dovgan Franc, prošt n. reda. Dular Franc, učitelj v Semiči. Guštin Franc, posestnik.
Hayne Edvard, c. kr. davkar. Navratil Anton, zasebnik. Pavlič Ivan, m. kaplan. Premer Ignacij, posestnik. Prosenik Anton, trgovec.
Rome Josip, župnik n. r. v Pod-zemlji.
Schweiger Franc, župnik na Ra-dovici.
Stajer Franc, c. kr. notar.
Šola ljudska v Semiči. Šola mestna v Metliki. Šola narodna na Radovici. Tanšek Ivan, not. koncipijent.
' Št. 17.
12. Dekanija Moravče. Poverjenik: Kajdis Tomaž.
*Preša Josip, župnik v Peččh. Brcč Anton, župnik v Št. Lam-brehtu.
Češenj Andrej, kaplan v Zagorji. Kajdiž Tomaž, dekan, itd. Kepec Franc, adm. v Češnjicah. Kušar Franc, kaplan v Moravčah.
Lazar Mihael, c. kr. gimn. prof. v
p. v Čemšeniku. Letnar Lovro, nadučitelj in c. kr.
okr. š. nadzornik. Oblak Lovro, kaplan v Moravčah. Volk Ivan, kaplan v Čemšeniku. Vrančič Ignacij, župnik v Kolovratu.
Št. 1 + 10=11.
13. Dekanija Novo Mesto. Poverjenik: Poljanec Ivan
*Babnik Ivan, župnik v Toplicah. *dr. Gestrin Karol, c kr. sod. svetnik.
*Krčon Anton, župnik v Šmarjeti. *Romč Ivan, župnik v Št. Petru. *dr. "Vojska Andrej, c. kr. sod. svetnik.
*Vrhovec Ivan, c. kr. gimn. prof. Ambruš Valentin, c. kr. gimn. prof. Bergant Valentin, župnik v Brusnicah.
Brežnik Franc, c. kr. gimn. profesor. Čitalnica mestna. Dovič Ivan, župnik v Mirni Peči. Fajdiga Ignacij, c. kr. gimn. prof. Frančiškanski samostan. Frank Rihard, kanonik. Hočevar Josip, kanonik. Hrovat o. Florentin, frančiškan in
vodja m. lj. šoli. Kastelic Franc, trgovec. Knjižnica c. kr. višje gimnazije. Knjižnica okr. učiteljska. Košir Franc, kaplan v Št. Petru. Krajec Ivan, lastnik tiskarne, dr. Marinko Josip, c. kr. gimn. profesor, itd.
Mervec Ivan, župnik v Stopicali. Mohar Martin, c. kr. vodja sod.
pom. uradov. Oblak Valentin, trgovec. Pakiž Marko, kaplan v Šmihelu. Pec Viljelmina, učiteljica. Perko Franc, trgovec. Perušek Rajmund, c. kr. gimn. prof. Poljanec Ivan, c. kr. gimn. prof. dr. Poznik Albin, c. kr. notar,
župan, itd. dr. Požar Lovro, c. kr. gimn. prof. Rogina Anton, c. kr. avskultant. Rohrman Josip, not. koncipijent. Senekovič Andrej, c. kr. gimn.
ravnatelj, itd. Skale Otmar, c. kr. okr. živino-
zdravnik. Šega Karol, c. kr. gimn. prof. Šmidovnik Anton, župnik v Prečini. Šturm Josip, c. kr. gimn. profesor. Urh Peter, prost, itd. Videmšek Matija, župnik pri Beli Cerkvi.
Vindišar Viljem, frančiškan. Virant Anton, trgovec. Zavodnik Feliks, stolni vikar.
Št. 6 + 38 = 44-
14. Dekanija Postojina.
a) Postojina. Poverjenik: Hofstetter Ivan.
Bezeljak Pavi, c. kr. notar. Čitalnica narodna. Dimnik Jakob, učitelj. Ditrich Anton, trgovec. Gaspari Ferdinand, c. kr. okr. ži-
vinozdravnik. Hofstetter Ivan, dekan, č. kanonik, itd. Turca Franc, trgovec. Knjižnica okr. učiteljska. Kraigher Alojzij, trgovec. Kraigher Peter, trgovec, f Kraigher Peter, posestnik v Hrašah.
dr. Pitamic Ivan, odvetnik. Puc Alojzij, župnik v Hrenovicah. vitez Schwarz Friderik, c. kr. okr. glavar.
Seber Rihard, lastnik tiskarne. Šola ljudska v Postojini. Vernik Peter, mesar in posestnik. Vičič Miroslav, nadžupan in po sestnik.
Vodopivec Anton, c. kr. poštar. Zakrajšek Franc, kaplan. Žužek Leopold, c. kr. okr. sodnik.
Št. 21.
b) Senožeče. Poverjenik: Okorn Ignacij.
*Kržič Gregor, c. kr. okr. sodnik. *Občina razdrška. Jemec Anton, kaplan. Kavčič Hinko, posestnik, nadžupan in dež. poslanec na Razdrtem.
Okorn Ignacij, župnik. Senčar Josip, c. kr. sod. pristav. Suša Franc, posestnik. Škerjanec Ivan, župnik v Vremah. Želen Josip, posestnik.
Št. 2 + 7 =9.
Št. Peter. Poverjenik: Verbajs Anton.
*Bolč Martin, profesor na Ruskem. *Sajovic Ivan, župnik v Slavini. Dekleva Franc, trgovec v Slavini. Grossman Gustav, učitelj pri sv. Ivanu.
Korošec Ivan, gostilničar in posestnik.
Kozlevčar Anton, žel. uradnik.
Križaj Franc, tovarnar. Lavrenčič Andrej, posestnik. Medica Matej, tovarnar. Smolič Ivan, žel. uradnik. Strnad Ivan, kaplan v Košani. Špilar Ludovik, posestnikov sin. Torkar Matija, župnik v Košani. Verbajs Anton, kurat.
Št. 2 -f-12 = 14.
15. Dekanija Radovljica.
a) Radovljica. Poverjenik: Roblek Aleks.
*Plantan Ivan, c. kr. notar Bernik Valentin, kaplan v Mošnjah. Bizjan Ivan, c. kr. kazn. kurat v
Begunjah. Bric Ivan, c. kr. okr. sodnik.
Bulovec Ivan, trgovec in posestnik. Butalič Jakob, c. kr sod. kancelist. Čarman Franc, c. kr. vojni kurat
v p., itd. na Otoku. Eržen Valentin, mestni kaplan.
Ferk Ernst, c. kr. sod. pristav. Homann Friderik trgovec in posestnik.
Klinar Matija, gostilničar in posestnik. Kosmač Matej, posestnik. Kumer Franc, župnik v Mošnjah, grof Margheri Rudolf, c. kr. okr. komisar.
Marovt Marija, m. učiteljica. Novak Ivan, mestni župnik. Roblek Aleks, lekar, župan in posestnik.
Sittig Teodor, civ. geometer in
posestnik. Teran Ivan, župnik v Ljubnem. Vurnik Ivan, podobar in posestnik.
Št. 1 + 19=20.
b) Bled. Poverjenik:
*baron Schwegel Josip, veleposestnik, itd, itd. Ažman Ivan, župnik v Gorjah. Berlic Ivan, župnik na Bob. Beli. Bralno društvo v Gorjah. Bukvama okr. učiteljska. Razboršek Josip, dekan na Bledu.
Strlč Rezika, učiteljica v Gorjah. Trojar Ivan, c. kr. poštar, nad-
učitelj in posestnik. Zupane Ignacij, kaplan na Bledu. Žirovnik Janko, nadučitelj v Gorjah. Žumer Jakob, župan in posestnik v Gorjah.
Št. 1 + 10 = 11.
c) Bohinj. Poverjenik: Mescu Ivan.
Čitalnica bistriška. Zamik Matija, župnik v Srednji
Mesar Ivan, župnik, itd. na Bistrici. Vasi.
Pretnar Jakob, nadučitelj v Srednji Št. 4.
Vasi.
d) Jesenice. Poverjenik: KrMč Ivan.
Aljaž Jakob, župnik in c. kr. okr.
š. nadzornik na Dovjem. Andolšek Franc, c. kr. okr. sodnik
v Kranjski Gori. Hudovernik Aleksander, c. kr. notar
v Kranjski Gori. Keršič Ivan, župnik.
Molj Ivan, župnik v Beli Peči. Pokora Franc, kaplan. Robič Matija, rudn. uradnik. Treven Anton, župan in posestnik na Savi.
Vrhovšek Franc, kaplan v Kranjski Gori. Št. g.
e) Kamna Gorica. Poverjenik: Bernik Lovro.
*Bernik Lovro, župnik. Pavlin Franc, kaplan v Kropi.
Aljančič Valentin, adm. na Dobravi. Pesjak Mihael, trgovec in posestnik, pl. Kapus Adolf, c. kr. poštar, po- .
sestnik, itd. St. 1+4=5.
16. Dekanija Ribnica. a) Ribnica. Poverjenik: Skubic Martin.
*Kljun Marija posestnica vSlatniku. *Lesar Ivan, posestnik v Hrovačah. *Lesar Martin, posestnik v Sušji. *Lovšin Marija, posestnica v Jur-jevici.
*Skubic Martin, dekan in č. kanonik. Brencž Ivan, župnik pri Sv. Gregorji.
Drobnič Jurij, župan v Sodražici. Erzar Matija, kaplan v Ribnici.
Fajdiga Franc, trgovec v Sodražici. Jaklič Josip, župnik v Dolenji Vasi. Kadunec Franc, adm. v Dragi. Merher Josip, trgovec v Dolenji Vasi.
Mrak Matija, kaplan v Ribnici. Prijatel Matija, župnik v Strugah. Višnikar Franc, c. kr. okr. sodnik
in dež. poslanec. Voglar Josip, župnik v Sodražici.
Št. 5 + 11 = 16.
b) Velike Lašče. Pc
*Bohinjec Peter, kaplan v Dobre poljah.
Hočevar Matija, župan, poštar in
posestnik. Kosec Jernej, župnik v Škocijanu. Lavtižar Mihael, župnik na Robu. Lenček Niko, c. kr. notar.
rjenik: Snflaj Daniel.
Škofic Josip, c. kr, sod. pristav. Šuflaj Daniel, c. kr. okr. sodnik. Tra.mte Anton, kaplan v Dobre-poljah.
Zgonc Ivan, župan v Podhojnem Hribu.
Št. 1+8 = 9.
v
17. Dekanija Smarije. a) Š mar i je. Poverjenik: Drobnič Andrej.
Borštnik Ivan, nadučitelj. Bralno društvo. Drobnič Andrej, dekan. Fertin Ignacij, kaplan. Marešič Franc, župnik v Lipoglavu.
Novak Josip, kaplan na Krki. Pipan Andrej, župnik na Polici. Rozman Marija, trgovka. Urbanija Lovro, župnik v Žalini.
Št. 9.
b) Zatičina. Poverjenik: Jenčič Alojzij.
Gregorič Josip, kaplan v Višnji Gori
Jaklič Štefan, župnik v Št. Vidu. Jenčič Alojzij, c. kr. okr. sodnik. Kastreuz Egid, c. kr. sod. pristav. Kregar Franc, kaplan v Št. Vidu. Lukan Jakob, zdravnik v Št. Vidu.
Pešec Anton, not. kandidat. Pirnat Stanko, c. kr. notar. Podobnik Marija, trgovka in posestnica v Št. Vidu. Pristov Simon, beneficijat v Št. Vidu.
Št. 10.
18. Dekanija Trebnje. a) Trebnje. Poverjenik: Frelih Matej.
Bratkovič Kazimir, c. kr. notar. Frelih Matej, dekan, itd. Golia Ljudevit, c. kr. okr. sodnik. Hočevar Anton, župnik pri sv.
Lovrenci. Hofer Karol, župnik v Čateži. Jarc Franc, župnik na Mirni. Jerše Alojzij, nadučitelj v Trebnjem. Karlin Ivan, župnik v Dobrničah.
Košir Alojzij, župnik, itd. v. Št. Rupertu.
Marolt Jakob, župnik pri sv. Križi. Nagodč Ivan, kaplan v Trebnjem. Planinšek Anton, posestnik na Mirni.
dr. Smolej Gustav, c. kr. sod.
pristav. Vzgledbodi Lazar, obrtnik.
Št. 14.
b) Mokronog. Poverjenik: Virant Ivan.
Barbo Mihael, župnik v Trebelnem. Depler Alojzij, c. kr. kancelist. Fischer Ivan, c. kr. notar. Grčar Josip, župnik pri sv. Trojici. Leveč Ivan, učitelj.
Lunaček Aleks., učitelj v Trebelnem.
Mikuš Franc, c. kr. sodn. pristav. Pfefferer Adolf, c. kr. okr. sodnik. Virant Ivan, župnik v Mokronogu.
Št. 9.
c) Žužemberk. Poverjenik: Tavtar Mihael.
Bralno društvo v Žužemberku. Tavčar Mihael, župnik, itd. Šinkovec Avgust, kaplan. Zbašnik Franc, župnik v Hinjah.
Št. 4.
19. Dekanija Vipava. Poverjenik: Erjavec Matija.
*Erjavec Matija, dekan itd. *Kavčič Franc, c. kr. poštar in posestnik v Št. Vidu. *Nakus Josip, župnik, itd. na Planini. Arko Mihael, župnik v Šturiji. Bratož Franc, posestnik v Podragi. Bukvama okr. učiteljska. Čitalnica kmetijska v Podragi. Čitalnica n&rodna v Vipavi. Dejak Hinko, župnik v Vrhpolji. Habč Josip, posestnik na Gočah. Hladnik Ivan, župnik na Gočah, dr. Kenda Josip, okr. zdravnik.
Koželj Mihael, župnik na Podkraji. grof Lanthieri Karol, graščak, itd. Lavrenčič Matej, posestnik in dež.
poslanec v Vrhpolji. Lenasi Anton, župnik na Colu. Lukanec Josip, benef. v Lozicah. Primožič Jernej, župnik v Vrabčah. Rudolf Ivan, učitelj v Vrabčah. Semenič Ivan, posestnik v Podragi. Silvester Franc, trgovec v Vipavi. Skvarča Ivan, župnik v Budanjah. Zupan Ivan, kaplan v Vipavi.
Št. 3 + 20 = 23.
20. Dekanija Vrhnika. a) Vrhnika. Poverjenik: Koprivnikar Ivan.
*Kotnik Franc, tovarnar in posestnik v Verdu. *Zupan Mihael, župnik v Polh. Gradci.
Bralno društvo v Polh. Gradci. Čitalnica narodna. Dolinar Franc, župnik v Horjulu. Gruden Ivan, c. kr. davkar. Hladnik Ivan, kaplan v Polh. Gradci.
Hočevar Anton, župnik pri sv. Joštu.
Jelovšek Gabriel, trgovec, župan
in posestnik. Komotar Anton, c. kr. notar. Koprivnikar Ivan, dekan, itd. Kurent Karol, adm. v Črnem Vrhu. Laznik Josip, kaplan. Lenarčič Josip, veleposestnik, itd. Levstik Vinko, nadučitelj. Sitar Matej, kaplan. Tomšič Ivan, usnjar in posestnik. Vidic Ivana, učiteljica. Vonča Anton, kurat v Bevkah.
Št. 2 + 17 = 19.
b) Borovnica. Poverjenik: Oblak Ivan.
*Oblak Ivan, župnik v Borovnici. Borštnik Franc, c. kr. profesor v
Dubrovniku. Borštnik Ivan, posestnik v Dolih.
Hromeč Ivan, kaplan v Borovnici. Papler Franc, nadučitelj. Podobnik Ignacij, župnik v Preserji. Rozman Jurij, župnik v Rakitni.
Št. 1 + 6 = 7.
c) Logatec. Poverjenik: Arko Franc.
Arko Franc, krčmar in posestnik. Bergant Lovro, župnik. Bralno društvo dolenjelogaško. Bralno društvo gorenjelogaško. De Gleria Anton, trgovec. Gruntar Ignacij, c. kr. notar. Jeglič Josip, c. kr. davkar. Kavčič Gašpar, posestnik v Rovtih. Kranner Andrej, c. kr. okr. tajnik. Lajler Franc, not. uradnik. Levičnik Valentin, c. kr. v. davk.
nadzornik. Marguč Josip, trgovec in posestnik. Martinčič Matej, posestnik na
Jezeru. Mikš Ivan, kaplan. Mulley Adolf, c. kr. poštar in posestnik.
Nagodč Josip, čevljar. Petrič Martin, posestnik. Ravnihar Aleksander, c. kr. sod. pristav.
Ribnikar Vojteh, nadučitelj, itd. Sakser Ivan, župnik v Hotederšici. Sicherl Ivan, trgovec in posestnik. Smolč Josip, posestnik, dr. Sterger Stanko, c. kr. okr.
zdravnik. Tollazzi Tomaž, trgovec in posestnik.
dr. Trauner Martin, c. kr. sod. pristav.
Učiteljska okrajna knjižnica.
Št. 26.
II. Lavantinska škofija.
I. Dekanija Bistrica Slovenska. Poverjenik:
*Hajšek Anton, dekan, itd. *Ratej Franc, c. kr. notar. Bizjak Vinko, župnik v Laporji. Brezovšek Davorin, župnik pri sv. Martinu.
Brumen Anton, c. kr. sod. pristav. Cizej Franc, kaplan v Slov. Bistrici. Forst Anton, grašč. oskrbnik v
Manjšbregu. Heržič Josip, župnik v Sp. Polskavi. Hitrek Adolf, spiritual v Studenicah. Jerman Ivan, obč. predstojnik v
Makolah. Košar Jakob, župnik v Zg. Polskavi. Lenart Janko, župnik v Htinju. Lendovšek Mihael, župnik, itd. v
Makolah. Mahor Feliks, učitelj v Makolah. Parkolo Dominik, profesor na Ruskem.
Peče Ivan, c. kr. žand. vodja na Ptujski Gori.
Pernat Jernej, kaplan v Manjšbregu.
Petan Franc, župnik pri sv. Venclji.
Pihljar Simon, kaplan v Makolah.
Povh Ivan, učitelj pri Sv. Venclji.
Presečnik Gregor, kaplan v Poli-čanah.
Raktelj Rudolf, vikar v Slov. Bistrici.
Sekirnik Simon, učitelj na Ptujski Gori
Sotljar Davorin, župnik v Manjšbregu.
Stepišnik Lovro, posestnik.
Stiplovšek Valentin, župnik v Ločah.
Škerjanec Rok, nadučitelj v Makolah.
Vrunkar Radoslav, učitelj v Makolah. Št. 2 + 26 = 28.
2. Dekanija Braslovče. Poverjenik: Balon Anton.
*Balon Anton, župnik, itd. na
Vranskem. *Bohinc Jakob, dekan, itd. Bralno društvo v Braslovčah. Čitalnica narodna na Vranskem. Gabršek Ivan, okr. tajnik. Južna Valentin, trgovec in posestnik v Št. Jurji.
Kolarič Josip, župnik na Paki. Križnik Gašpar, posestnik v Mot-niku.
Prislan Franc, posestnik v Parižlah. Svetina Anton, c. kr. notar na
Vranskem. Šorn Franc, nadučitelj v Št Jurji, Št. 2 + 9 = 11.
3. Dekanija Brežice. d) Brežice. Poverjenik: Dekorti Josip.
*dr. Firbas Franc, c. k. notar. *'Gomilšek Josip, žel. uradnik v
Vidmu. ^Knjižnica okr. učiteljska. *Repič Andrej, župnik v Kapelah. *dr. Srebre Gvidon, župan, odvetnik, itd.
Agrež Josip, uradnik v Brežicah. Berglez Ivan, župnik v Artičah. Crnoša Simon, župnik v Pišecah. Dekorti Josip, kaplan v Brežicah. Kozolč Anton, učitelj v Vidmu. Kukovič Blaž, kaplan v Rajhen-burgu.
Kunej Ivan, župnik v Dobovi. Mešiček Ivan, nadučitelj v Globokem.
Pajmon Anton, župnik v Sromljah. Slane Ernst, nadučitelj v Dobovi.
Stanič Josip, not. koncipijent. Stuhec Marko, kaplan na Bizelj-skem.
Šetinc Josip, odv. koncipijent. dr. Smirmaul Matija, okr. zdravnik.
Št. s + 14 == 19.
b) Sevnica. Poverjenik: Veršec Franc.
*Slomšek Ivan, župnik pri sv. Lenartu.
Jerman Franc, ces. svetnik, itd. v
Rajhenburgu. Kapler Ivan, kaplan v Sevnici. Kunstič Ivan, učitelj v Sevnici.
Lenček Franc, veleposestnik na Blanci.
Prešern Ivan, župnik v Koprivnici. Starki Mio, c. kr. kancelist. Veršec Franc, c. kr notar.
Št. 1 + 7 = 8.
4. Dekanija Celje. a) Celje. Poverjenik: Zolgar Mihael.
^Čitalnica mestna. *Krušič Ivan, c. kr. gimn. profesor. *Lipold Franc, odv. koncipijent. ^Podružnica kmetijska. *dr. Sernec Josip, odvetnik, itd. *Teharska občina. *Topljak Josip, posestnik. •*Vošnjak Mihael, ingenieur, posestnik, drž. in dež. poslanec. *dr. Vrečko Andrej, c. kr. gimn.
profesor, itd. *Žuža Ivan, zasebnik. Ambrožič Blaž, c. kr. okr š. nadzornik.
Baš Lovro, c. kr. notar, itd. dr. Brenčič Alojzij, odv. koncipijent. Cede Josip, gimnazijec, dr. Dečko Ivan, odv. koncipijent. Detiček J., c. kr. notar.
Erhartič Ivan, c. kr. avskultant. dr. Filipič Ludovik, odvetnik, dr. Gelingsheim Karol, c. kr. okr.
sod. pristav, dr. Hrašovec Jurij, odvetnik. Hudovernik Ludovik, mestni kaplan.
Jerman Ivan, trgovec. Knjižnica gimnazijska. Kosi Anton, c. kr. gimn. profesor. Krušič Franc, gimnazijec, dr. Matek Martin, n. propovednik. Oblak Vatroslav, velikošolec. Pirtošek Martin, gimnazijec. Rančigaj Anton, m. kaplan. Veršec Maks, ravn. hranilnice, itd. dr. Vrečko Josip, odvetnik. Žolgar Mihael, c. kr. gimn. profesor.
Št. 104-22=32.
b) Žalec. Poverjenik: PetHček Anton.
*Arzenšek Matija, župnik v Grižah. *Janežič Jakob posestnik v Grižah. *Jeraj Josip, župnik, itd. v Žalci. Grušovnik Adam, kaplan v Žalci. Hausenbichler Ivan, posestnik.
Klemenčič Josip, učitelj v Galiciji. Petfiček Anton, učitelj v Žalci. Roblek Franc, posestnik v Žalci. Širca Ernst, posestnik v Grižah.
Št. 3 + 6 = 9-
5. Dekanija Dravsko polje. Poverjenik: Rath Franc.
*Sorglechner Josip, župnik v Cir- Hren Anton, nadučitelj pri sv. Janži.
kovcah. Rath Franc, župnik pri sv. Lov-*Stranjšak Martin, dekan, itd. v renči.
Hočah. Sabot o. Anzelm, misijonar.
Antolič Ivan, župnik na Ptujski g . _g
Gori. ' 2 4 '
6. Dekanija Gornji Grad.
a) Gornji Grad. Poverjenik: Potočnik Lovro.
*Kuralt Ivan, c. kr. sod. pristav. Strnad Anton, posestnik. *Potočnik Lovro, dekan, itd. Šola narodna v Novi Štifti.
•*Strnad Matija, župnik v Ljubnem. dr. Vovšek Franc, c. kr. okr. sodnik. Čitalnica nžrodna. Zdolšek Franc, župnik v Solčavi.
Št. 3 + 5 = 8-
b) Mozirje. Poverjenik: LipolcL Josip.
*Lipold Josip, posestnik. Šola ljudska na Rečici.
Čitalnica ndrodna. Turnšek Anton, trgovec in po-Praprotnik Franc, nadučitelj. sestnik v Nazarjih. Šola ljudska na Gorici. Št. 1 + 5 = 6.
7. Dekanija. Jarenina. Poverjenik: Flek Josip.
*Vagaja o. Rudolf, župnik v Svičini. Pavec Ivan, kaplan pri sv. Jurji. Črnko Jernej, učitelj. Rešek o. Henrik, kapitular in
Flek Josip, dekan. oskrbnik.
Jančič Franc, pos. sin. Sinko Josip, kaplan pri sv. Jakobu.
Murkovič Franc, kaplan. Slekovee Josip, nadučitelj.
Št. 1 + 8=9.
8. Dekanija Konjice. Poverjenik: Mikuš Franc.
*Bezenšek Jurij, župnik v Čadramu. *Verlič Franc, župnik v Stranicah.
•"'•'Knjižnica nadžupnijska. dr. Prus Karol, zdravnik.
*Kovač Josip, posestnik v Žrečah. dr. Rudolf Ivan, odvetnik.
*Mikuš Franc, dekan, itd. Wankmuller Albin, učitelj v Ča-*Modic Ivan, župnik na Prihovi. dramu.
*Škerbec Martin, vikar. Žnidar Mihael, župnik v Žrečah.
Št. 7+4=11.
9. Dekanija Kozje. Poverjenik: Bosina Ivan.
*Knjižnica okr. učiteljska. Cilenšek Blaž, župnik v Zagorji.
Bosina Ivan, dekan, itd. Gršak Vinko, župnik v Podčetrtku.
Korošec Franc, kaplan pri sv. Vidu. Kranjc Josip, kaplan pri sv. Petru. Lednik Anton, župnik v Podsredi.
Rakoše Mihael, župnik na Bučah, dr. Rausch Franc, odvetnik. Ribar Anton, župnik pri sv. Vidu.
Št. 1-1-9= I0-
i o. Dekanija Laško. Poverjenik: Žuža Ivan Ev. kurat v Jurij-
*Vrečko Matej, kloštru.
Dimnik Ivan, posestnik v Trbovljah. Elsbacher Andrej, trgovec. Fischer Anton, župnik pri sv. Jederti. Janžek Edvard, župnik pri sv. Marjeti.
Potočnik Anton, župnik na Razborji.
Ros Ferdinand, veleposestnik v Hrastniku.
Sajevec Karol, žel. uradnik v Hrastniku.
Smolč Jakob, župnik pri sv. Miklavži.
Žuža Ivan Ev., dr. c. p., konz. svetnik, dekan in nadžupnik.
Št. i + 9 = io.
ii. Dekanija Št. Lenart. Poverjenik: dr. leščnik Janko.
*Arnuš Franc, kaplan pri sv. Ru-pertu.
*Čolnik Dominik, živinozdravnik
pri sv. Benediktu. *Lapuh Martin, župnik pri sv.
Barbari. Bohanec Ivan, kaplan. Ješovnik Simon, nadučitelj pri sv. Rupertu.
Kronvogel Josip, c. kr. sod. pristav.
dr. Leščnik Janko, odvetnik. Petrovič Ivan, c. kr. sod. pristav. Rop Josip, posestnik, dr. Suhač Anton, župnik, itd. pri Sv. Ani.
Šijanec Alojzij, župnik pri Negovi. Šijanec Anton, kaplan pri sv. Jurji. Vraz Anton, župnik pri sv. Antonu, dr. Wenger Karol, c. kr. okr. sodnik.
Št. 3+ii = 14.
12. Dekanija Ljutomer. a) Ljutomer. Poverjenik: Hoi^at Josip.
*Skuhala Ivan, dekan, itd. Božič Anton, posestnik pri Mali Nedelji.
Bralno društvo pri sv. Križi. Bralno društvo pri Mali Nedelji. Cvahte Simon, nadučitelj pri Mali
Nedelji. Čitalnica narodna. Desenibus Franja, učiteljica, dr. Farkas Ivan, zdravnik. Freuensfeld Josip, učitelj. Gomilšek Josip, uradnik. Hoechtl Barbika, učiteljica.
Horvat Josip, nadučitelj. Ivančič Josip, c. kr. davk. uradnik. Janžekovič Lovro, župnik v Veržeji. Karba Ivan, učitelj pri sv. Križi. Keček Andrej, kaplan pri sv. Križi. Kralj Ivan, posestnik v Ilijaševcih. Kukovec Ivan, posestnik in dež.
poslanec, dr. Lebar Josip, zdravnik pri sv. Križi.
Mursa Josip, posestnik na Krapji. dr. Namestnik Josip, odvetnik. Osenjak Martin, kaplan.
Pušenjak Tomaž, učitelj na Cvenu. Schneider Franc, učitelj na Cvenu. Sever Franc, uradnik. Sršen Franc, trgovec. Slamberger Anton, c. kr. notar.
Šoštarič Ferdinand, kaplan. Vavpotič Ivan, gostilničar. Vedernjak Franc, c. kr. sod. pristav. Volovec Jakob, trg. pomočnik.
Št. 1+30 = 31.
b) Radgona. Poverjenik: Belsak Anton.
*Jančar Franc, duhoven v p. pri
sv. Petru. *Meško Martin, župnik pri Kapeli. *Simonič Ivan, kaplan pri sv. Jurji. Belšak Anton, župnik pri sv. Petru. Frangež Jernej, kaplan pri sv. Jurji.
Hecl Franc, mestni kaplan. Jelovšek Emilija, učiteljica pri sv. Križi.
Lacko Anton, župnik pri sv. Petru. Strelec Ivan, učitelj pri sv. Jurji.
Št. 3 + 6 = 9.
13. Dekanija Maribor pri D]
*Čitalnica mariborska. *dr. Dominkuš Ferdinand, odvetnik, itd. *Dovnik Franc, sem. profesor. *Ferk Feliks, zdravnik in posestnik. *Knjižnica gimnazijska. ^Knjižnica semeniška. *Kosar Franc, kanonik, itd. *Majciger Ivan, c. kr. g. profesor. *Ogradi Franc, kanonik. *Orožen Ignacij, stolni dekan, itd. *dr. Pajek Josip, c. kr. gimn. profesor, itd. *dr. Radaj Franc, c. kr. notar, itd. *dr. Sernec Janko, odvetnik, itd. *Šinko Božidar, župnik pri sv.
Kungoti. Borsečnik Anton, mestni vikar. Bratkovič Franc, bogoslovec. Brglez Svojmir, bogoslovec. Caf Jakob, kaplan pri sv. Magdaleni.
Cilenšek Alojzij, bogoslovec. Časi Franc, bogoslovec. Čiček Josip, mestni kaplan. Črnec Jakob, bogoslovec. dr. Feuš Franc, sem. profesor, dr. Glančnik Jernej, odvetnik. Glaser Alojzij, bogoslovec.
vi, Poverjenik: Majciger Ivan.
Golob Friderik, bogoslovec. Gregorc Vsevlad, bogoslovec. Gunčer Josip, bogoslovec. Haubenreich Alojzij, duh. v p. Hebar Franc, stolni kaplan. Herg Lovro, kanonik, itd. Horjak Ivan, bogoslovec. Hurt Franc, bogoslovec. Kardinar Josip, bogoslovec. Kavčič Jakob, stolni vikar. Knjižnica c. kr. učiteljišča. Koprivnik Ivan, c. kr. gl. učitelj. Košan Janko, c. kr. gimn. profesor, dr. Križanič Ivan , kanonik in profesor.
Lavtar Luka, c. kr. pripr. profesor. Majcen Gabriel, c. kr. vadn. učitelj. Medved Anton, bogoslovec. Meško Alojzij, mestni kaplan. Miklošič Ivan, c. kr. vadn. učitelj, dr. Mlakar Ivan, vodja dij. semenišča in profesor. Morič Maks, trgovec. Munda Janko, bogoslovec. Nerat Mihael, nadučitelj. Ozmec Josip, bogoslovec. dr. Pekolj Ivan, c. kr. sod. pristav. Pivec Štefan, bogoslovec. Plepelec Josip, bogoslovec.
Rakovec Alojzij, žel. uradnik. Rošker Franc, nadučitelj v Lem-bahu.
Sattler Josip, župnik pri sv. Križi. Sver Alojzij, c. kr, kazn. duhoven. Štrakl Matej, bogoslovec. Suta Alojzij, bogoslovec. Veternik Anton, bogoslovec.
Višnar Franc, bogoslovec. Vogrinc Valentin, bogoslovec. Vreže Ivo, bogoslovec. Vurhelc Jernej, bogoslovec. Zadravec Peter, bogoslovec. Zagajšak Josip, bogoslovec. Zavadil Anton, bogoslovec. Zdolšek Franc, bogoslovec.
Št. 14 + 53 = 67.
14. Dekanija Maribor za Dravo.
a) Ruše. Poverjenik: Witrzer Matija.
Bralno društvo. Cerjak Franc, kaplan. Cinglak Jakob, kaplan v Selnici. Koren Matija, župnik v Selnici. Kranjc Franc, učitelj.
Lichtenwallner Franc, učitelj. Novak Franc, gostilničar. Tominc Blaž, učitelj. Wurzer Matija, župnik v Rušah.
Št. 9.
b) D. M. v Puščavi. Poverjenik:
Bralno društvo pri sv. Lovrenci. Glaser Ivan, posestnik v Činžatu. Korman Josip, pos. sin v Humenu. Korman Peter, pos. sin v Humenu. Kralj Josip, župnik.
Pajtler Ivan, kaplan pri sv. Lovrenci.
Pavelšek Ivan, učitelj v Račjem. Schatz Josip, učitelj.
Št. 8.
15. Dekanija Marnberg. Poverjenik: Jazbec Anton.
Jazbec Anton, dekan. Munda Jakob, c. kr. okr. sodnik.
Kocbek Davorin, c. kr. notar. Žmavc Jurij, župnik na Remšniku.
Lekše Franc, kaplan. Št. 5.
16. Dekanija Nova Cerkev. P<
*Gajšek Karol, dekan, itd. na Doberni.
*dr. Gregorec Lavoslav, kanonik,
drž. in dež. poslanec, itd. *Kos Alojzij, župnik v Črešnjicah. Drnjač Josip, učitelj v Vitanji. Ferenčak Franc, župnik vVojniku.
;rjenik: dr. Gregorec Lavoslav.
Fideršek Matija, kaplan v Vojniku. Jankovič Franc, tržan v Vitanji. Kordiš Terezija, učiteljica v Vitanji. Rom Ignacij, kaplan. Šelik Jurij, kaplan v Vitanji. Žičkar Josip, župnik v Vitanji. dr. Žižek Anton, zdravnik v Vojniku.
Št. 3 + 9 =12.
17. Dekanija Ptuj. Poverjenik: Kunstek Luka.
*Hrtiš o. Benko, min. župnik. *Kukovec Josip, župnik pri sv. Andraži.
*Meško Jakob, župnik pri sv. Lovrenci.
*Modrinjak Matija, inf. prost. *Trstenjak Jakob, župnik pri sv. Marjeti.
*Zelenik Josip, posestnik pri sv. Vrbanu.
*Zmazek Franc, župnik pri sv. Vrbanu.
Alekšič o Fidelij, em. gvardijan. Balon Ivan, c. kr. vin. komisar. Cilenšek Martin, d. gimn. profesor. Cernko Marko, mestni vikar, dr. Čuček Josip, odvetnik. Grebenec Ivan, učitelj pri sv. Lov renči.
Gregorič Anton, posestnik.
dr. Jurtela Franc, odvetnik in dež.
poslanec. Kavkler Ivan, nadučitelj. Klobučar Anton, c. kr sod. pristav.
Kos Davorin, organist pri sv. Vidu.
Kunstek Luka, d. gimn,-profesor. Majcen Ferdo, d. gimn. veroučitelj. Mihelič Josip, c. kr. sod. pristav. Oschgan Simon, c. kr. notar. Planinšek Mihael, meščan, dr. Ploj Jakob, odvetnik, dr. Preveč Franc, odv. koncipijent. dr. Schiffrer Ivan, c. kr. polk.
zdravnik. Sok Anton, veleposestnik v Mož-gancih.
Stazinski o. Konrad, min. kaplan. Suhar Franc, m. učitelj. Šalamun Franc, mestni kaplan. Sijanec Franc, nadučitelj pri sv.
Lovrenci. Trstenjak Marija, učiteljica pri sv. Rupertu.
Učiteljsko društvo ptujskega okraja. Zopf Franc, m. učitelj. Zupančič Dragotin, m. učitelj. Železinger Franc, d. gimn. prof.
Št. 6 + 29 = 35.
18. Dekanija Rogatec, Poverjenik: Tombah Josip.
*Knjižnica okr. učiteljska. *Sovič Josip, župnik v Stoprcah. *Vraz Ivan, kaplan v Rogatcu. Kapus Armin, kaplan v Žitalah. Kozinc Ivan, kaplan pri sv. Križi. Merkuš Anton, župnik v Žitalah. Sparhakl Ivan, župnik pri sv. Petru.
Stoklas Vinko, učitelj v Žitalah. Šalamun Martin, učitelj v Stoprcah. Tombah Josip, dekan v Rogatcu. Ulčnik Martin, kaplan pri sv. Križi.
Vezjak Franc, učitelj v Slatini.
Št. 3 + 9 = 12.
19. Dekanija Šaleška Dolina. Poverjenik: Katič Ivan.
*dr. Lipold Ivan, župnik pri sv.
Martinu. Čitalnica v Šoštajnu. Frecč Matija, župnik v Belih Vodah.
Govedič ivan, župnik v Šoštajnu. Kačič Ivan, c. kr. notar v Šoštajnu. Skubic Franc, župan in zdravnik v Velenji.
Št. 1 + 5=6.
20. Dekanija Šmarije. Poverjenik: Ivane Martin.
*dr. Ipavic Gustav,, zdravnik, itd.
v St. Jurji. *UIaga Josip, župnik, itd. pri sv. Vidu.
Aškerc Anton, kaplan.
Ivane Martin, dekan, itd. Janžekovič Vid, kaplan na Sladki Gori.
Kotnik Josip, učitelj v Zusmu. Rotner Josip, c. kr. sod. pristav.
Št. 2 + 5 = 7.
2 i. Dekanija Šmartin. Poverjenik: dr. Temniker Valentin.
*dr. Šuc Josip, dekan, itd. 'x"Trstenjak Davorin, župnik, itd.
v Starem Trgu. Fekonja Andrej, kaplan v Starem Trgu.
Klavžar Franc, župnik pri sv. Ilji. Kocbek Franc, kaplan pri sv. Ilji. Košar Ivan, župnik pri sv. Florijanu.
Ostrožnik Anton, župnik v Pamečah. Purgaj Jurij, kaplan v Šmartinu. Rogina Ivan, posestnik, itd. v
Podgorji. Rous Karol, kaplan na Mostiču. Šmid Miloš, kaplan v Starem Trgu. dr. Temniker Valentin, odv. v Slov. Gradci.
Št. 2 + 10 = 12.
22. Dekanija Velika Nedelja. Poverjenik: Jesih Anton.
*Knjižnica okrajna učiteljska. *dr. Petovar Ivan, odvetnik v
Ormoži. Čitalnica v Ormoži. dr. Geršak Ivan, c. kr. notar, itd.
v Ormoži. Jesih Anton, oskrbnik n. reda. Kapus Franc, meščan v Ormoži. Kosi Anton, učitelj v Središči. Kosi Ivan, učitelj pri sv. Lenartu. Kranjc Vekoslav, not. koncipijent
v Ormoži. Miki Vekoslav, trgovec v Ormoži.
Munda Franc, kaplan v Ormoži. Nedeljko Ivan, odv. uradnik v Ormoži.
Petek Martin, pri Veliki Nedelji. Pirnat Milka, učiteljica v Ormoži. Porekar Anton, nadučitelj na Humu. Schwinger Albin, dekan pri sv.
Nikolaji. Skuhala Peter, župnik. Venedig Vilibald, župnik v Središči. Vrtnik Ivan, not. koncipijent v Ormoži.
Št. 2 + 17 = 19.
23. Dekanija Vozenica. Poverjenik: Mraz Tomaž.
*Držečnik Luka, župan v Ribnici. *Mraz Tomaž, dekan, itd. Černko Josip, župnik v Vuhredu. Hrastelj Franc, župnik v Ribnici.
Kočevar Josip, župnik v Trbonjih. Mereč Jakob, kaplan v Ribnici. Strajhar Filip, krčmar in posestnik v Ribnici.
Št. 2 + 5 = 7.
24. Dekanija Zavrč. Poverjenik: Šuta Ropert.
*Rajsinger Franc, trgovec in posestnik v Dobravi. *Sovič o. Aleks, župnik pri sv. Trojici.
*Šuta Ropert, dekan v Zavrči.
Št. 3.
III. Goriška nadškofija.
1. Dekanija Boleč. Poverjenik: Sorč Alojzij.
Gregorčič Simon mL, vikar v Logu. Kranjec Franc, provizor v Soči. Kurinčič Ivan, vikar na Srpenici. Mlekuž Tomaž, c. kr. okr. cestni nadzornik.
Moškat Franc, kaplan. Sorč Alojzij, c. kr. poštar. Sirca Ivan, nadučitelj-voditelj. Štrukelj Mihael, vikar v Čez -Soči. Trebše Ivan, učitelj v Srpenici.
Št. 9.
2. Dekanija Cirkno. Poverjenik: Razpet Franc.
Božič Peter, kurat v Ravnah. Kašca Franc, učitelj na Reki. Kocjančič Nikolaj, kaplan. Kokošar Ivan, župnik v Šebreljah.
Milovčič Josip, c. kr. okr. sodnik Peternelj Franc, gostilničar in posestnik. Razpet Franc, kaplan.
Št. 7.
3. Dekanija Črniče. Poverjenik: Cibič Anton.
*Čitalnica v Ajdovščini. Bralno društvo v Sempasu. Cibič Anton, dekan v Črničah. Frfolja Andrej, kaplan v Kamenjati. Goljevšček Franc, župnik v Batujah. Kersnik Leopoldina, učiteljica v Ajdovščini.
Kodre Ivan, vikar v Oseku. Kodrič Franc, kaplan v Črničah. Krkoč Štefan, vikar v Lokavcu. Poljšak Alfonz, vikar pri sv. Tomažu.
Slokar Anton, kaplan v Šempasu. Šimuc Ivan, vikar v Velikih Žabljah.
Št. 1 + 11 = 12.
4. Dekanija Gorica. Poverjenik: dr. Gregorčič Anton.
*Bensa Štefan, kanonik, itd. *Budal Bernard, ingenieur v Bosni. *Ferfila Franc, uradnik v plinarni. *Grča Blaž, vikar v Čepovanu. *Kavčič Josip, c. kr. notar. *Knjižnica bogosl. semenišča. *Knjižnica c kr. studijska. *Marušič Andrej, c. kr. gimn. profesor, itd.
*dr. vitez Tonkli Josip, odvetnik, itd., itd. *Vales Marko, vikar v p. *Wolf Ivan, mestni župnik. Bajec Josip, vodja glohonemnice. Bajt Franc, nadučitelj v Štandreži. Berbuč Ivan, c. kr. r. profesor. Božič Anton, vikar v Batah. Bralno in podporno del. društvo.
Bratina Anton, vikar v Doberdobu. Čenčič Mihael, vikar v Desklah. Čerin Tomaž, sem. profesor in dež.
poslanec. Čitalnica v Solkanu. Eržen Anton, c. kr. uradnik. Ferfolja Josip, vikar v Gabrijah. Gaberšček Simon, vikar v Štandreži. dr. Gabrijelčič Josip, sem. ravnatelj. Gerbec Ivan, knezonadšk tajnik. Godnič Josip, vikar v Kronbergu. dr. Gregorčič Anton, sem. profesor
in dež. poslanec. Hmelak Franc, trgovec in posestnik. Izobraževališče učiteljsko, dr. Jakopič Josip, odvetnik. Jenko Ivan, c. kr. gimn. profesor. Jurič Ivan, dijak. Kafol Štefan, kanonik. Knjižnica gimnazijska. Knjižnica realska. Knjižnica učiteljska goriške okolice. Kolavčič Ivan, župnik v Solkanu. Kosec Josip, učitelj verouka. Kragelj Andrej, c. kr. gimn. prof. Kralj Ignacij, bogoslovec. Kramberger Franc, bogoslovec. Kumar Valentin, c. kr. vadn. učitelj. Kuntih Josip, učitelj v Batah. Leban Andrej, vikar v Grgarji. Leban Ignacij, sem. duhovnik. Ličen Maks.
dr. Lisjak Andrej, zdravnik, itd. dr. Mahnič Anton, sem. prof. Marušič Josip, č. kanonik. Marzidovšek Radoslav, c. kr. voj. duhoven.
Mašera Josip, vikar v Št. Mavru. Mercina Ivan, c. kr. vadn. učitelj. Pavlica Andrej, bogoslovec. dr. Pavlica Josip, duhovnik na Dunaji.
Pezdič Mihael, poštar v Solkanu. Pirjevec Ivo, c. kr. uradnik. Podgornik Franc, pisatelj, itd. Poniž Benedikt, c. kr. vadn. učitelj. Primožič Josip, bogoslovec. Roječ Ivan, bogoslovec. Rott Antonija, učit. pripravnica. Rudež Anton, učitelj v gluho-nemnici.
Rutar Lovro, ravnatelj na sv. Gori. Seidl Ferdinand, c. kr. r. profesor. Semenišče nadškofijsko. Skubin Anton, c. kr. vadn. učitelj. Spinčič Alojzij, c. kr. okr. š. nadz., itd. Šantelj Anton, c. kr. gimn. profesor. Šašelj Milan, bogoslovec. Terpin Anton, vikar v Zapotoku. Toman Ema Albina, c. kr. vadn.
učiteljica. Tomšič Josip, bogoslovec. dr. Tonkli Nikolaj, odvetnik. Valentinčič Ignacij, bogoslovec. Vodopivec Franc, c. kr. okr. š.
nadzornik. Vuga Alojzij, bogoslovec. Waller Elodija,c. kr. vadn.učiteljica. Zega Mihael, nadučitelj v Kanalu. Žepič Franc, v. dež. km. šole. Žigon Franc, mestni kaplan.
Št. 11+69 =
5. Dekanija Koborid. Poverjenik: Dominko Franc.
Dominko Franc, nadučitelj-vodja. Fon Jakob, vikar v Kredi. Jarc Ivan, vikar na Ljubušnjem. Kenda Matija, učitelj v Sedlu. Kumar Ivan, vikar v Lozeh.
Marinič Franc, župnik v Ravnici. Mesar Andrej, vikar na Livku. Murovec Ivan, vikar v Sedlu. Pavša Anton, vikar v Prosnidu. Pipan Anton, kaplan v Koboridu.
Št. 1 o.
6. Dekanija Komen. Poverjenik: Štrekelj Edvard.
Brezovšček Andrej, župnik v Ri-
fenbergu. Cazafura Henrik, c. kr. okr. sodnik. Harmel Adolf, dekan, itd. Knjižnica vikarijatska v Štanjelu. Kodelja Josip, kaplan v Dornbergu.
Kramer Filip, župnik v Dornbergu. Leban Anton, nadučitelj. Pahor Anton, kaplan v Rifenbergu. Rodč Edvard, c. kr. sod. pristav. Štrekelj Edvard, kaplan v Komnu. Štubelj Vinko, vikar v Gabriji.
Št. ii.
7. Dekanija Ločnik. Poverjenik: Volar ii Andrej.
Golob Josip, vikar v Podgori. Gregorčič Anton, vikar v Št. Ferjanu.
Leban Henrik, učitelj v Kojskem.
Pavletič Gothard, kaplan v Kojskem. Smrekar Franc, vikar v Medani. Volarič Andrej, učitelj v Kozani. Žnidarčič Andrej, vikar v Gradnem.
Št. 7.
8. Dekanija Št. Peter. Poverjenik: Poljšak Josip.
Faganelj Štefan, kaplan v Biljah. Gregorčič Simon st., vikar v p,
itd. na Gradišči. Jug Anton, vikar v Vrtojbi. Orel Josip, učitelj v Prvačini.
Pavletič Josip, župnik v Renčali. Peršič Franc, okr. tajnik v Vrtojbi. Poljšak Josip, župnik v Prvačini. Vicentini Jakob, vikar vVogerskem.
Št. 8.
9. Dekanija Tolmin. Poverjenik: Kragelj Josip.
*Čitalnica v Tolminu. *Knjižnica okr. učiteljska. Bratina Kristijan, šolski ravnatelj. Carli Alojzij, župnik pri sv. Luciji. Grželj Ivan, ravnatelj pri sv. Luciji.
Ivančič Josip, c. kr. notar. Kovačič Ignacij, veleposestnik pri
sv. Luciji. Kragelj Josip, dekan, itd. Lapajne Ivan, zemljemerec.
Št. 2 + 7 = 9.
10. Posamezniki. Kanal: *Vidic Franc, dekan.
St. 1.
IV. Tržaško koperska škofija.
1. Dekanija Dolina-Ospo.
a) Dolina. Poverjenik: Jan Jurij.
*Jan Jurij, dekan, č. kanonik, itd. Kompare Josip, župnik in upr.
*Notar Anton, ekspozit v Plavijah. dekanije v Ospem.
Jereb Franc, učitelj v Dolini. Kovač Ivan, kaplan v Dolini.
Miku.š Josip, župnik v Kubedu. Sancin Josip, župnik v Predloki. Pavli Alojzij, kaplan v Borštu. Učiteljsko društvo kop. okraja.
Št. 2 + 7 = g.
b) B rezovica. Poverjenik: Benedik Ivan.
Benedik Ivan, župnik v Brezovici. Zupan Josip, župnik v Rodiku. Stržinar Josip, kaplan v Klanci. Št. 3.
2. Dekanija Jelšane. Poverjenik: Jenko Slavoj.
Benkovič Josip, kaplan Nekerman Ivan, učitelj.
Bunc Dragotin, c. kr. sod. kancelist Rogač Anton, dekan v Hrušici.
v Podgradu. Vajšel Franc, učitelj v Hrušici.
Dolžan Jurij, kaplan v Hrušici.
Jenko Slavoj, trgovec, itd. v Pod- S'- 7.
gradu.
3. Dekanija Kastav. Poverjenik: Jelusii Rajmund.
Jane Josip, kaplan v Opatiji. Knjižnica kot. učiteljska.
Jelušič Rajmund, župnik v Beršecu. Št. 3.
4. Dekanija Koper. Poverjenik: Glavina Blaž.
*dr. Kos Franc, c. kr. pripr. prof. Kožuh Josip, c. kr. pripr. prof.
Černivec Anton, c. kr. pripr. prof. Markelj Ivan, c. kr. pripr. prof., itd.
Glavina Blaž, c. kr. kazn. kurat. Omers Josip, župnik v Kortah. Knjižnica okr. šolskega svčta. Št. 1 + 6=7.
5. Dekanija Pazin. Poverjenik: Krizman Josip.
Bukovec Franc, župnik v Trvižu. Miklavčič Karol, župnik v Žminji.
Jereb Gregor, nač. brz. postaje. Okretič Ivan, c. kr. sod. pristav.
Knavs Josip, kaplan v Žminji. Turk o. Efrem, franč. vikar.
Kos Ivan, c. kr. gimn. profesor. Zavadlal Mihael, c. kr. g. prof. Križman Josip, c. kr. gimn. prof.
Malloyer Maks, c. kr. fin. straže St- I0-
komisar.
6. Dekanija Pičan. Poverjenik: Stariha Jakob.
*Stariha Jakob, dekan, itd. Grašič Josip, kaplan.
Št. 1 + 1 = 2.
22*
7. Dekanija Tomaj. Poverjenik: Leban Franc.
*Črnč Anton, veleposestnik.
Dettoni Josip, c. kr. sod. kancelist v Sežani.
dr. Gregorin Gustav, odv. konci-pijent v Sežani.
Gulič Franja, posestnica v Sežani.
Kantč Matej, učitelj v Sežani.
Knjižnica okr. učiteljska.
Kosovel Anton, učitelj v Dutovljah.
Leban Franc, c. kr. vodja zem-ljišnice v Sežani.
Mahorčič Evfemija, c. kr. poštarica v Sežani.
Mahorčič Rajmund, nadžupan, itd.
v Sežani. Narobe Ivan, župnik v Divači. Praprotnik Avgust, trgovec v Lokvah.
Sila Matija, župnik v Repentabru. Škerl Josip, kaplan v Sežani. Štrukelj Janko, nadučitelj na Barci. Tentor Anton, c. kr. sod. pristav v Sežani.
Tomšič Josip, učitelj v Skopem.
Št. 1 + 16 = 17.
8. Dekanija Trst. Poverjenik Straus Josip.
*Cegnar Franc, c. kr. v. p. kontrolor v p. *Černe Ivan, kurat v Barkovljah. *dr. Glavina Ivan, vladika, itd. *Gorup Josip, veletržec, itd. *Kastelic Franc, trgovec. *Kenda Anton, zav. uradnik. *vitez Klodič - Sabladoški Anton,
c kr. dež. š. nadzornik, itd. *Komar Vekoslav, gl. dež. blag.
oficijal. *Semenišče mladeniško. *Vovk Ivan, kurat v Bazovici. Abram Josip, pravnik. Bartelj Srečko, knjigovodja. Bekar Josip, m. kaplan. Bottegaro Josip, m. kaplan. Cvetnič Lavoslav, c. kr. p. uradnik. Černe Maks, pravnik. Čitalnica ndrodna. Dekleva Franc, trgovec. Delavsko podporno društvo. Dolinar Ivan, c. kr. m. učitelj. Dovgan Anton, žel. uradnik. Fabris Dragotin, m. župnik. Ferluga Štefan, učitelj na Opčinah. Flego Peter, kanonik. Furlan Vekoslav, c. kr. rač. oficijal.
Furlani Ludovik, c. kr. rač. azistent. Germek Karla, učiteljica v Rojanu. dr. Glaser Karol, c. kr. gimn. prof. Gombač Marija, učiteljica v Rojanu. Gomilšak Jakob, n. propovednik. Gorup Jakob, zas. uradnik. Gregorčič Anton, c. kr brz. uradnik. Hočevar Ludovik, c. kr. fin. svetnik. Hrovatin Anton, duhoven pri sv. Antonu.
Huber Avgust, c. kr. dež. sod.
svetnik, Inamo Franc, obrtnik, dr. Ivanič Josip, škof. tajnik. Jagodec Mihael, m. katehet. Jančar Josip, učitelj na Katinari. Jelušič Franc, c. kr. fin. tajnik. Kalister Vekoslav, zas. uradnik. Kanobel Ivan, trgovec. Kariž Ferdo, c. kr. p. azistent. Kjuder Anton, vikar pri sv. Justu. Koren Josip, učitelj na Proseku. Kosovel Valentin, c. kr. car. oficijal. Košuta Josipina, učiteljica v Bazovici.
Kraje Anton, c. kr. tab. in kol.
urad. azistent. Kržč Davorin, trgovec.
Lavrenčič Antonija, učiteljica v Trebčah.
Legat Edvard, c. kr. kaplan v Lipici.
Legat Ivan Nep., msgr. in c. kr. gimn. profesor.
Macžlk Ivan, c. kr. višji nadzornik kat. uradov.
Macher Ivan, gimn. profesor.
Mankoč Josip, trgovec.
Michelli Iv., učiteljica na Katinari.
Muha Josip.
Mušič Andrej, zas. uradnik.
Nabergoj Ivan, drž. in dež. poslanec in veleposestnik na Proseku.
Ogulin Franja.
Paternost Dragoslav, c. kr. rač. uradnik.
Pertot Josip, nadučitelj v Bazovici.
dr. Pertot Simon, zdravnik.
Piščanec Just, c. kr. car. uradnik.
Pogorelec Ivan, c. kr. p. oficijal.
Pokorn Ignacij, gimn. profesor.
Polley Oskar, c. kr. obrtni nadzornik.
Ponikvar Franc, trgovec.
dr. Rybaf Otokar, c. kr. sod. av-skultant.
Sinkovič Davorin, c. kr. okr. š. nadzornik.
Slavec Ivan, vikar pri sv. Justu. Straus Josip, c. kr. rač. azistent. Sabec Ivan, zasebnik in vlastelin. Silec Ivan, trgovec. Skabar Anton, žel. uradnik. Skerbinec Bogdan, trgovec. Sorli Anton, kavarnar. Stepančič Gracijan, trgovec, dr. Šust Ivan, stolni prost, itd. Tosti Ivan, zas. uradnik. Trnovec Bogdan, c. kr. dež. sod.
svetnik. Truden Mihael, veletržec. Tržaško podporno in bralno društvo. Urbas Viljem, c. kr. profesor. Valenčič Ivan, trgovec. Valentič Anton, učitelj na Opčinab. Vari Ivan, m. kaplan. Vičič Ana, c. kr. m. učiteljica. Vilfan Josip, ingenieur. Vilišič Hinko, c. kr. car. oficijal. VVartho Julij, duh. pri sv. Antonu. Zavnik Leopold, š. vodja na Proseku. Zebokin Mihael, c. kr. rač. oficijal. Žbona Andrej, žel. p. podnačelnik. Žitko Anton, trgovec. Žitko Franc, zasebnik in posestnik. Živec M. V., ingenieur, itd. Žužek Josip, c. kr. pol. komisar.
Št. 10 + 88 = 98.
9. Posamezniki. Paz: *Požar Anton, župnik. Št. r.
V. Krška škofija.
1. Dekanija Beljak. Poverjenik: Lendovšek Josip.
Amschl Ivan, provizor v Št. Jakobu. Dular Franc, m. živinozdravnik. Einspieler Gregor, župnik in dež.
poslanec v Podkloštru. Eller Franc, učitelj na Žili. Jerman Jurij, župnik v Štabnji. Kandut Filip, revident. Ivnafiič Jakob, župnik v Ločah.
Knjižnica c. kr. v. gimnazije. Kolarič Franc, adm. na Vratih, dr. Košmelj Franc, c. kr. polk.
zdravnik. Kraut Valentin, župnik na Brnci. Kržič Mihael, trgovec v Podkloštru. Lendovšek Josip, c. kr. gimn. prof. Pihač Franc, trgovec..
Podboj Anton, c. kr. p. uradnik. Podružnica ss. Cirila in Metoda. Schiffrer Ivan, c. kr. p. uradnik. Sirnik Ivan, župnik v Dvoru.
Stoeckl Simon, župnik v Št. Lenartu. Strojnik Josip, župnik na Žili. Vavtižar Luka, župnik v Ziljski Bistrici. Št. 21.
2. Dekanija Celovec. Poverjenik: Janezii Simon.
*Janežič Evgen.
*Lenc Franc, sem. prefekt.
Einspieler Lambert, kanonik in kancelar.
Hren Jakob, c. kr. dež. sod. svetnik in drž. poslanec.
Hutter Ivan, c. kr. real. katehet.
Janežič Josip, posestnik v Lešah.
Janežič Simon, c. kr. nadporočnik v pokoji.
dr. Janežič Valentin, c. kr. v. št. zdravnik.
Knjižnica dijaška v Marijanišči. dr. Kraut Štefan, c. kr. avskultant. Kremenšek Janko, c. krvi. koncipist. Rossbacher Bernard, trgovec. Semenišče duhovniško, dr. Sket Jakob, c. kr. gimn. profesor. Sokolšek Štefan, bogoslovec. dr. Šegula Jakob, odvetnik. Treiber Franc, mestni kaplan. Wieser Ivan, župnik, itd. Zadnikar Franc, trgovec. Zupan Josip, poobl. grof. Eggerjev.
Št. 2 + l8 = 20.
3. Dekanija Doberla Ves. Poverjenik: Servicelj Matej.
*Šervicelj Matej, komendator, itd. Muden Simon, župnik v Železni
na Reberci. Kaplji.
Boštijančič Ivan, župnik v Kamnu. Peterman Josip, župnik, itd. v
Drobež Anton, župnik v Mohelčah. Št. Vidu.
Fric Josip ml., kaplan v Doberli Škerbinc Josip, župnik v Ogerčih.
Vesi. Traven Jurij, župnik v Obirskem.
Legat Valentin, župnik v Žitari Virnik Franc, kaplan v Železni
Vesi. Kaplji.
Mihi Franc, provizor v Šmarjeti. Št. 1 + 10=11.
4. Dekanija Kanalska Dolina. Poverjenik: Incko Simon.
Globočnik Ivan, župnik na Pontablu. Mikuluš Anton, ekspozit v Rablu. Incko Simon, dekan v Žabnicah. Selnik Luka, župnik v Ovčji Vesi.
Št. 4-
5. Dekanija Rož Spodnji. Poverjenik: Ambrož Matija.
Ambrož Matija, dekan v Kaplji. Simonič Ivan, župnik v Št. Janži. Gradičnik Sebastijan, župnik v a
Bilčovsi. bt 3'
6. Dekanija Tinje. Poverjenik: Bizer Andrej.
Bizer Andrej, dekan, itd. v Grab- Preroru Franc, kaplan v Tinjah.
štajnu. Serajnik Lovro, prost v Tinjah.
Ogriz Ivan, adm. v Medgorjih. Štiberc Ivan, župnik v Timenici.
Št. 5.
7. Dekanija Velikovec. Poverjenik: Hočevar Jakob.
Centrih Franc, župnik v Črni. dr. Kulterer Jurij, odvetnik.
Hočevar Jakob, mag. pharm. in Petek Franc, župnik v Grebinji.
trgovec. Volavčnik Ivan, župnik na Rudi. Karpf Valentin, župnik v Kloštru. Št. 6.
8. Posamezniki.
Labod: Žerjav Matej, župnik.
Spital: *Hrašovec Franc, c. kr. okr. sodnik.
St. Andraž: Žužek Alojzij, redovnik.
St. Pavi: *Pirc Franc, prefekt. Št. 2 + 2=4.
VI. Sekovska škofija.
1. Dekanija Admont. Poverjenik: Pivec o. Maksimilijan.
*Matevžič o. Eginhard, g. profesor. Trček o. Egid, redovnik. *Pivec o. Maksimilijan, redovnik. Št. 2+1=3.
2. Dekanija Cmurek. Poverjenik: Pavalec Jurij. Lopič Ivan, kaplan. Pavalec Jurij, kaplan.
Št. 2.
3. Dekanija Gradec. Poverjenik: Hauptmann Franc.
*Bradaška Franc, kr. gimn. ravnatelj v p. itd. *dr. Ipavic Benjamin, m. zdravnik. *Komel pl. Sočebran Andrej, c. kr.
major v p. *dr. Krek Gregor, c. kr. vseuč.
profesor, itd. *dr. Muršec Josip, c. kr. r. profesor v p., itd. *Švajgar Gabrijel, min. gvardijan. dr. Čamer Anton, vseuč. docent. Dolenc Franc, c. kr. p. oficijal.
Goršič Ivan, učitelj v Karlovi. Hauptmann Franc, c. kr. profesor, dr. Hoffer Edvard, d. real. profesor. Hubad Franc, c. kr. gimn. profesor, dr. Klemenčič Ignacij, vseuč. prof. Lavrič Josip, m. učitelj. Novotny Emanuel, c. kr. okr.
sodnik v p. Papež Ivan, dež. r. profesor. Premru Franc, c. kr. voj. kaplan, dr. Purgaj Jakob, c. kr. gimn. profesor.
Reich Anton, c. kr. fin. oficijal. Rutnik Rajko, c. kr. poštni sluga. Skočir Avgust, kurat v dež. bolnici.
}) Triglav<(, akad. društvo. Turkuš Anton, dež. r. profesor, dr. Žižek Franc, zdravnik.
Št. 6+ 18 = 24.
4. Posamezniki.
Lebring: *baron Conrad-Eybesfeld Žiga, bivši minister, itd. itd. Liebenau: dr. Zupančič Franc, c. kr. polk. zdravnik. Ljubno: Žitek Josip, d. gimn. profesor. Seegraben: Sedej Andrej, delovodja.
St. Gallen : Wendler Sigmunda, c. kr. okr. sodnika soproga. Wundschuh: Tikvič Janko, kaplan. Št. 1 + 5—6.
VII. Razne druge pokrajine.
1. Nižjeavstrijslca. a) Dunaj. Poverjenik: Navratil Ivan.
*dr. Babnik Miroslav, odvetnik.
*Kandernal Franc, c. kr. gimn. profesor.
*dr. vitez Miklošič Franc, c. kr. vseuč. profesor, itd, itd.
*Napret Teodor, c. kr. sen. predsednik pri najv. sodišči.
*Novak Peter, terez prefekt.
*Sežun Žiga, c. kr. blag. uradnik.
*dr. Simonič Franc, c. kr. uradnik v vseuč. knjižnici.
Ciperle Josip, mešč učitelj.
Filipsky Anton, c. kr. gimn. profesor.
Goestl Franc, cand. med.
Jančar Franc, duhovnik n. reda.
dr. Jelene Josip, odgojitelj.
Jereb Ivan, c. kr. uradnik v prav. ministerstvu.
Koželj Anton, odgojitelj.
Krek Ivan, bogoslovec v Avgu-stineji.
Lastavec Franc, odgojitelj. Levičnik Albert, c. kr. sekc. svetnik. Lukančič Ivan, c. kr. nadingenieur v P-
Luzar Ivan, žel. revident. Medjimorac Anton, bogoslovec v
Avgusti neji. dr. Murko Matija, cand. prof., itd. dr. Napotnik Mihael, c. kr. dvorni
kaplan, itd. Navratil Ivan, c. kr. ravn. predstojnik pri najv. sodišči, dr. Ploj Miroslav, c. kr. fin. prok.
koncipist. Polak o. Alojzij, min. provincijal. Pukl Radoslav, odv. koncipijent. Stritar Josip, c. kr. gimn. profesor, dr. Štrekelj Karol, vseuč. docent. Šuklje Franc, c. kr. gimn. prof, itd.
b) Dunajsko Novo Mesto. Poverjenik: Poznik Radivoj.
*Poznik Radivoj, c. kr. ingenieur. dr, Detela Franc, c. kr. gimn prof.
Št. 8+23 =3,.
2. Ostala Primorska.
Kanfanar: Cotelj Ivan, kaplan.
Krk: Šorli Ivan, c. kr. okr. komisar.
Pulj : Kuralt Ivan, c. kr. nam. kaplan I. reda.
Mubej Josip, c. kr. nam. pristav. Rovinj: Jamšek Josip, c. kr. car. uradnik. Stekar Ivan, žel. uradnik.
Sinek Rajko, c. kr. davkar. Št. 7.
3. Tirolska s Predarlsko.
Bolcan: Schreiner Henrik, c. kr. pripr. profesor. Inomost: Koder Anton, c. kr. p. uradnik. Trient: Jaklič Anton, c. kr. voj. kaplan.
Maselj Franc, c. kr. rač. nadčastnik. Št. 4.
4. Češka. a) Praga. Poverjenik: Lego Jan.
*Češko-slovenski spolek. Slavia, literarni' a rečnicky spolek.
Hora Jaroslav, dijak. dr. Volkar Andrej, c. kr. okr.
Lego Jan, uradnik č. muzeja, itd. komisar. Občina mestna v Melniku.
b) Drugi kraji.
Gostrna: Artel Anton, c. kr. gimn. profesor. Pribram: Pirnat Mohor, c. kr. ingenieur. Železni Brod: dr. Havliček K., odvetnik.
5. Moravska.
Iglava: dr Primožič A., c. kr. gimn. profesor. Jamnica: *dr. Turner Pavi, zasebnik. Novi Jičin: Apih Josip, d. real. profesor.
6. Šlezija.
Belsk: *Makuc Ivan, c. kr. obrt. profesor.
7. Galicija.
Tarnopol: Kopytzak Bazil, c. kr. gimn. profesor. Št. 1.
8. Dalmacija. Benkovac: Namar Franc, c. kr. kot. tajnik.
Št. 1 + 8 = 9.
Št. 1 + 2 = 3.
Št. i.
Dubrovnik: Pavlica Andrej, c. kr. nam. profesor.
Orebič.' *dr. Čuček Lovro, c. kr. polk. zdravnik v p.
Zader: Klobovs Ivan, c. kr. vojni kaplan. Št. 1+3 = 4.
O. Ogerska.
Košice: *Kranjc V. J., c. kr. žen. major. Št. 1.
IO. Hrvatska s Slavonijo.
a) Karlovec. Poverjenik: Steklasa Ivan.
*Steklasa Ivan, kr. gimn. profesor. Vamberger Mihael, kr. g. profesor Lipež Viktor, kr. gimn. ravnatelj v Rakovcu.
v Rakovcu. Podgoršek Josip, kr. g. profesor v Rakovcu.
b) Varaždin. Poverjenik: dr. Križan Josip. dr. Križan Josip, kr. gimn. profesor. Raič o. Ivan, kap. vikar.
c) Zagreb. Poverjenik: dr. Celestin Franc.
*dr. Celestin Prane, kr. gimn. profesor, itd. *Kastelic Franc, c. kr. stotnik v p. *dr. Kopač Josip, odvetnik. * S tare Josip, kr. real. profesor. Badalic M., kr. gimn. profesor. Barlč Janko, klerik. dr. Bauer Anton, kr. g. veroučitelj. Benigar Ivan, kr. g. profesor. Bučar Viktor, bogoslovec. Cajnko Valentin, bogoslovec. Čitalnica grško-kat. semenišča. Didovič Štefan, klerik. dr. Dočkal Jurij, lic. profesor. Filipec Mijo, bogoslovec. dr. Fon Josip, primarij, itd. Juratovič Anton, klerik. Knjižnica kr. gimnazije, dr. Kosirnik Ivan, zdravnik, itd. Kovačič Franc, klerik. Kučak Štefan, kr. gimn. profesor, fpl. Kukuljevič - Sakcinski Ivan, predsednik sMat. Hrvatske4, itd. Kuralt Franc, tajnik gosp. društva.
Magdič Franc, kr. real. profesor. Malic Ilija, bogoslovec. Marn Franc, kr. gimn. profesor, dr. Mušič Avgust, kr. gimn. prof. Pasarič Josip, kr. gimn. profesor. Penko Lovro, umetni vrtlar. Petek Davorin, bogoslovec Posavec Andrej, bogoslovec. Prelec Ivan, bogoslovec. Rakuša Janko, bogoslovec. Seigerschmied Matija, duhoven. Stožir Ivan, kr. real. profesor. Strunjak Štefan, klerik. dr. Suk Feliks, kr. vseuč. profesor. Šuller Franc, kr. š. nadzornik. Tkalčič Ivan, knj. jugosl. akademije, itd. Tomšič Ljudevit, šolski ravnatelj. Torbar Josip, kr. r. ravnatelj, itd. Turkovič Anton, klerik. Valjavec Matija, kr. g. profesor, dr. Vidrič Lovro, odvetnik in
posestnik, dr. Weingerl Josip, primarij, itd'
Zagorac Štefan, klerik. Zbor duh. mladeži.
Zarec Franc, klerik. Zupan Ivan, kr. gimn. profesor v p.
d) Ostali kraji. Bednja: Vojska Lavoslav, župnik.
Djakovo : *dr. Strossmajer Josip Juraj, škof bosenski in sremski, itd. itd. Konščina: *Košiček Ubaldo, župnik. Križevci: Lenarčič Andrej, d. gozd. profesor. Osjek: *Jelovšek Martin, kr. gimn. ravnatelj. Požega: *Kos Anton, viečnik sodb. stola. Bošnjak Ivan, opat. Mazek Anton, kr. gimn. ravnatelj. Reka: *Tabor o. Rupert, kap. gvardijan. siunj : *Zor Lovro, okr. zdravnik. Trsat: Majar o. Hrizogon, redovnik. Verovitica: Kranjc o Krizostom, veroučitelj.
Rozman o.Robert, redovnik. St. 11 + 56 = 67.
11. Bosna s Hercegovino.
Sarajevo. Poverjenik: dr. Jeglič Anton.
dr. Jeglič Anton, kanonik. Nemanič Davorin, c. kr. gimn. ravnatelj. Žnidaršič Jakob, c. kr. gimn. profesor.
12. Rusija. *Slavj. dobrodelni komitet v St. Petersburgu.
13. Italija. Ušeničnik Franc, bogoslovec v Rimu.
14. Grška. Suša Ivanka, zasebnica v Patras,
15. Angleška. Morfill W. R., kr. vseuč. profesor v Oxfordu.
16. Amerika.
*Jeram Peter, duhovnik v Shakopee. Bilban Matija, bogoslovec.
Podgoršek Anton, stud. phil. Št. 1 + 2=3.
Št. 3.
Št. x.
Št. 1.
Št. 1.
Št. 1.
Pregled vseh društvenikov.
] Imena škofijam Število društvenikov
Vrsta častnih ustanovnih letnih skupno
I. Ljubljanska..... 148 771 919
II. Lavantinska..... 1 85 339 425
III. Goriška...... — 15 139 154
IV. Tržaško-koperska . . . — 16 141 157
V. Krška....... — 5 69 74
VI. Sekovska ...... — 9 26 35
VIL Razne druge .... 7 26 112 145
Skupaj . . 8 304 1597 1909
VI.
O ustanovnikih društvenih.
Po § 2. lit. a. postane društveni ustanovnik, kdor plača društvu 50 gld. ali takoj ali v petih letnih obrokih. Ustanov-nikom se prištevajo tudi ona društva, knjižnice, zavodi, itd., ki plačajo Matici 100 gld. ali takoj ali pa v petih letnih obroldh po 20 gld. Da se veliko število ustanovnikov ni držalo te svote in jo pogostokrat močno prekoračilo, je ob sebi umevno. Plačila ustanovnikov imajo pripadati društveni glavnici in so ravno glavni temelj društvenemu premoženju. To lahko takoj uvidimo, ako pomislimo, da so ustanovniki vplačali Matici brez večjih volil, ki so večinoma tudi ustanovniška (dr. Toman, Debeljak in dr.), le na ustanovninah s preplačili 27.190 gld. 51 kr. v gotovini in 6.828 gld. 50 kr. v obligacijah, skupaj tedaj 34.019 gld. 01 kr. Tu bodi dostavljeno, da šteje Matica od prvega početka do današnjega dne 562 ustanovnikov, ki so razun nekaterih prestopivših in izstopivših ter nekaterih v najnovejšem času pristopivših vsi vplačali polno ustanovnino. Povprek pride tedaj s preplačili vred na vsacega ustanovnika po 60 gld. 53 kr. ustanovnine. Zaradi dostojnega uvaževanja omenjene svote je treba dostaviti, da znaša društveno premoženje dne 31. decembra 1888. leta 52.209 gld. 28kr., bodisi v gotovini, bodisi v obligacijah, bodisi v hranilniških vlogah, bodisi nepremakljivo.
Iz ravno povedanega je lahko razvidno, da so bili in ostanejo ustanovniki društvu glavna podpora, da so, kakor kaže že ime, društvo zares ustanovili, da je pa tudi krepko vzdržujejo.
Velika večina ustanovnikov je pristopila društvu takoj v prvih letih njegovega obstanka. V drugi polovici dobe društvenega obstanka pristopajo mu le v tolikem številu, da sproti popolnujejo število izstopivših, prestopivših in umrših.
Leto Prirastek Odpadek vsled Konečno število Leto Prirastek ' Odpadek vsled Konečno število |
cš & o 03 CD S-* t« 0 01 N § m a CZ2 c« & O +3 03 © c« PH O «3 N B ai O & m
1864 1865 1866 1867 1868 1869 1870 1871 1872 1873 1874 1875 1876 192 177 36 22 11 7 17 14 8 16 3 3 2 3 3 1 1 1 4 7 3 6 4 1 1 1 2 2 6 9 7 4 7 12 6 9 9 6 10 2 8 16 15 13 9 9 13 7 10 9 6 10 190 359 379 386 384 382 390 391 392 398 392 389 379 1877 i 1878 1 1879 1880 ' 1881 1882 1883 1884 1885 1886 1887 1888 1 3 7 9 7 1 7 2 11 5 1 1 1 2 13 8 7 6 7 7 14 15 11 9 7 15 13 8 7 6 10 7 15 15 12 9 7 15 366 359 355 349 346 348 340 326 321 314 318 308
Sploh 559 14 [ 29 1 208 251 308
Zanimljivo je, v kakošnem razmerji sta si bili med sab6 števili ustanovnikov in letnikov, dalje kako različno sta naraščali.
a ) Razmerje med letniki in ustanovniki po letnih d&bah:
Leto Absolutno Relativno Leto ! Absolutno Relativno
nstanotn. letniki ustanov. letniki ustanovil. letniki nstanom letniki
1864 190 339 3592 64-08 1877 366 1013 26-54 7346
1865 359 458 4394 56-06 1878 359 985 26-71 73.29
1866 379 693 35-36 64-64 1879 355 996 26-28 73-72
1867 386 818 32-06 67-94 1880 349 950 2687 73'13
1868 384 927 2929 70-71 1881 346 1043 24-91 75-09
1869 382 1065 26'40 7360 1882 348 1139 23-40 7660
1870 390 1199 24-54 7546 1883 340 1091 23-76 76-24
1871 391 1361 22-32 77-68 1884 326 1084 23-10 76'90
1872 392 1595 19-73 80-27 i 1885 321 1131 22-79 7721
1873 398 1457 21-46 78-54 1886 314 1198 20-77 7923
1874 392 1298 23-20 76-80 , 1887 318 1306 1958 80-42
1875 389 1176 24-86 75-14 1888 308 1433 17-70 82-30
1876 379 1047 2658 73-42 Povprek 355 1072 24-88 75-12
Ako tedaj ne jemljemo v poštev takoj prvih let, v katerih se je društvo, rekli bi nekoliko nemirnejše, nepravilnejše razvijalo in v katerih je število ustanovnikov nad številom letnikov v primeri s splošnim razmerjem močno prevladovalo,
našli bomo, odtod počenši, dvojnato različno pot med obema desetletjema društvenima. Od 1. 1868—78. je v prvi polovici število ustanovnikov veliko slabše rastlo kakor število letnikov, v drugi polovici pa zopet slabše padalo kakor število letnikov. Sploh sta pa obe števili krog 1. 1872. dospeli do vrhunca.* Vse drugače je v drugem desetletji. Tu je število ustanovnikov od leta do leta dosledno in skoro brez izjeme padalo. Število letnikov je pa najprej padalo, potem rastlo, pozneje zopet padalo in še le od zadnjega petletja dosledno rastlo, tako da je v zadnjem letu postalo razmerno s številom ustanovnikov najvišje cele društvene dobe. Sploh se tedaj lahko reče, da je druga polovica pri ustanovnikih, prva pa pri letnikih gledfe rastenja ali padanja veliko jednoličnejša. Nekake ekstreme nahajamo blizo v sredah obeh polovic, in sicer: maksimalni v sredi prve polovice, to je v letu 1872., minimalni proti sredi druge polovice, v letu 1880.
Le 1. 1872. in pa v zadnjih dveh letih je padlo število ustanovnikov pod petino skupnega števila društvenikov in le v prvih treh letih je prekoračilo tretjino, v vseh ostalih letih se je pa držalo precej dosledno četrtine in prepuščalo letnikom po tri črtrtine.
b) Naraščanje in padanje obeh števil od leta do leta.
O -p > -S Naraščaj ali prim. Naraščaj ali prim. > w absol. 1 relativni | relativni I absol. >E»
1864 190 —. __ _ _ 339 1864
1865 359 +169 -f 88'95°/0 +3510 +119 458 1865
1866 379 + 20 + 5'57°/0 +51'31 +235 693 1866
1867 386 + 7 + 1'857» +18'04 +125 818 1867
C 1868 384 — 2 - O'520/0 +1333 +109 927 1868
0 1869 382 — 2 — 0-52% + 14'89 +138 1065 1869
1870 390 + 8 + 2'09% +12-58 +134 1199 1870
H- 1871 391 + 1 + 0'26°/o +14-18 +170 1361 1871
S) 1872 392 + 1 + 0'26°/0 +17-19 +234 1595 1872 J*
3 1873 398 + 6 + 1-53% — 8'65 —138 1457 1873
1874 392 — 6 - l'51°/0 —10'91 —159 1298 1874 c
0 1875 389 — 3 — 077°/„ — 9'55 —124 1176 1875 1H
<1 1876 379 — 10 - 2'57°/O —10'97 —129 1047 1876 •P
3 1877 366 — 13 — 3'43°/o — 325 — 34 1013 1877 (D
1878 359 — 7 — 1'92% — 2'76 — 28 985 1878
1879 355 -- 4 — l'll°,o + 1-12 + 11 996 1879
k 1880 349 — 6 - l'69°/0 — 4'62 — 46 950 1880
M« 1881 346 — 3 - O'86°/0 + 9'78 + 93 1043 1881
1882 348 + 2 + 0'58% + 9-20 + 96 1139 1882
1883 340 — 8 — 2'30°/o — 421 — 48 1091 1883
1884 326 — 14 — 4'12% — 0'64 — 7 1084 1884
1885 321 — 5 — l'53°/0 + 4-34 + 47 1131 1885
1886 314 — 7 — 2'23°/o + 5-92 + 67 1198 1886
1887 318 + 4 + l'27°/0 + 9-01 + 108 1306 1887
1888 308 — 10 — 3-15% + 9-72 +127 1433 1888
Število ustanovnikov je tedaj le devetkrat narastlo in petnajstkrat padlo, število letnikov pa ravno nasprotno petnajstkrat narastlo in devetkrat padlo. Ako ne jemljemo takoj prvega leta v poštev, ni število ustanovnikov nikoli narastlo, oziroma padlo, za več kakor 6%, med tem ko je število letnikov včasih naraščalo skoro za petino, včasih pa tudi padalo za desetino. Število ustanovnikov se je tedaj razvijalo veliko mirnejše, kakor število letnikov. Z ozirom na prvotno število sta seveda narastli obe števili, število letnikov in število ustanovnikov, vendar precej nejednako. Jedno leto k drugemu narastlo je število ustanovnikov vsako leto za 315°/'o, število letnikov pa za 7'9°/o.
Ako si razdelimo ustanovnike po stanovih, našli bo-demo sledeče: Glavno zaslombo ima Matica v tem obziru med duhovniškim stanom. Izmed 562 ustanovnikov je duhovnikov 223, zasebnikov in posestnikov 65, trgovcev in obrtnikov 60, profesorjev in učiteljev 53, javnih uradnikov 51, notarjev in odvetnikov 33, društev, zavodov, itd. 33, zasebnih uradnikov in zdravnikov po 18, dijakov 8.
Po teh pojasnilih preostaje mi naloga, kojo mi je zvršiti še po naročilu odborovem. V XXX. seji, dne 6. maja 1874. 1., sprejel je odbor soglasno predlog g. Ivana Vilharja: „Naj se umrli ustanovniki ne brišejo z imenika, naj marveč ostanejo v njem za vselej, v znamenje, da sicer niso več med živimi, pa tudi v trajen in spodbuden spomin, da so podpirali nekdaj književni razvitek naroda slovenskega." Ta sklep se doslej ni zvrševal. Zategadelj mi je naročil odbor po nasvetu blagajnika g. Robiča, naj sestavim kolikor mogoče popoln in avtentičen zapisnik pokojnih društvenih ustanovnikov, da se ž njim popolni pomanjkljivi zapisniki in da se v Letopisu primerno objavi. Jednak zapisnik, toda le z imeni in priimki, pričela je objavljati „Matica Hrvatska" v svojem „Izvještaju" za 1. 1887.
Tu sledi kronologičen imenik pokojnih ustanovnikov, obsegajoč nad 200 imen. Sestavljen je deloma na podlagi že obstoječih podatkov, večinoma pa na podlagi pismenih in ustnih pozvedb, katerih je bilo v ta namen neogibno potreba. Kjer se ni dalo nič natančnejšega pozvedeti, napisana je samo letnica smrti. Gospodom, ki so na ta ali oni način pripomogli kaj k večji popolnosti sestavljenega imenika, bodi tem potem dostojna zahvala.
M
CD Eh
Naslov ustanovnikov
■ 6
7
8
9 10 11
12
13
14
15
1(5
17
18
19
20 21
22
23
24
25
26
27
28
29
30
31
Volovšek Franc, kaplan v Makolah Holzer Ivan, trgovec v Kranji . . Pleiweiss Konrad, trgovec in posestnik
v Kranji ..........
Žnidarič Anton, c. kr. gimn. profesor
v Mariboru.........
Žerovec Franc, odv,- koncipijent v Ljub
ljani...........
BratkoviS Andrej, c. kr. notar na Vran
skem...........
Gressl Josipina, grašč. hči v Trebnjem Hribar Ignacij, župan in posestnik v
Jesenicah ob Savi.......
Pleiweiss Valentin st., posestnik v
Ljubljani..........
Kostanj evec Josip, stolni dekan v Mariboru ...........
Piki Mihael, sem. ravnatelj, itd. v Mariboru ...........
Pleiweiss Josip, trgovec v Ljubljani . Lužnik Valentin, not. uradnik v Tolminu ............
Močnik Franc, župnik v Spodnji Idriji Grmek Henrik, c. kr. poštni oficijal v
Ljubljani..........
Tušek Alojzij, trgovec v Celji . . . Hicinger Peter, dekan v Postojini Debeljak Matija, kr. gimn. profesor v
Vidmu...........
Dobovšek Mihael, duhoven v p. v Trbiži Vovk Simon, dekan v Radovljici . . Spenger Gregor, kaplan v Trbovljah . Holzapfel Ignacij, dekan v Ribnici Ferjančič Josip, župan in posestnik
na Slapu..........
Arko Jernej, st. proSt v Novem Mestu Kos Anton, st. prost v Ljubljani . . Urek Ivan, gimnazijec v Celji . . . Šavperl Karol, kaplan pri Novi Cerkvi Novak Vincenc, župnik v Spodnji Pol-
skavi............
Janežič Anton, c. kr. realski profesor
v Celovci..........
dr. Vogrin Lovro, st. prošt, itd. v
Mariboru..........
Robič Andrej, maš. ingenieur v Budimpešti ..........
Weixl Ivan, dekan pri sv. Barbari .
Datum smrti
7. nov. 10. nov. 1864 1864
9. jan. 1865
10. okt. 1865
21. mare. 1866
28. mare. 4. maj. 1866 1866
13. jun. 18H6
18. dec. 1866
23. dec. 1866
26. jan. 13. febr. 1867 1867
22. apr. 1. jun. 1867 1867
21. jul. 16. avg. 30. avg. 1867 1867 1867
18. okt. 28. okt. 1. jan. 3. jan. 21. jan. 18B7 1867 1868 1868 1868
11. mare. 14. sept. 10. dec. 30. jan. 1868 1868 1868 1868 1869
8. mare. 1869
18. sept. 1869
11. dec. 1869
18. febr. 21. mare. 1870 1870
m
79 Dolenec Ludovik, graščak v Orehku . 1. nov. 1875
80 Pregelj Rajmund, hran. blagajnik v
Ljubljani.......... 26. dec. 1875
81 dr. Ložar Gregor, c. kr. notar v Vipavi 27. jan. 1876
82 dr. Pavlič Valentin, odvetnik v Veli-
kovcu ........... 5. marc. 1876
83 Bergant Josip, župnik v Košani . . 21. jun. 1876
84 Fegec Franc, c. kr. nam. svetnik v Trstu 17. jul. 1876
85 Zevnik Martin, posestnik v Malem Vrhu 29. jul. 1876
86 Hollinger Neža, posestnica v Brežicah 16. avg. 1876
87 Orešek Ivan, c. kr. g. prof. v Celji . . 12. okt. 1876
88 dr. Dolenec Matija, odvetnik na Dunaji 26. okt. 1876
89 Petanjek Lavoslav, minorit na Ptuji 10. dec. 1876
90 Majnik Ivan, župnik v Žireh .... 2. marc. 1877
91 Bučar Viktor, trgovec v Ljubljani 12. marc. 1877
92 Jugovec Leopold, tovarnar in posestnik
93 v Kranji.......... 9. apr. 1877
Skubic Mihael, župnik v p. v Toplicah 25. jun. 1877
94 Karlin Nikolaja, c. kr. g. prof. soproga
v Kranji.......... 24. avg. 1877
95 Stajnko Anton, župnik v Stopercah . 30. sept. 1877
96 Lavrenčič Andrej, župan in posestnik
v Postojini......... 2. okt. 1877
97 Zorman Josip, kaplan v Trstu . . . 8. okt. 1877
98 Masten Josip, župnik v Zg. Polskavi 17. okt. 1877
99 Globočnik Ivan, msgr, itd. v Gorici . 14. dec. 1877
100 Globočnik Ivan, župnik v Slavini . . 18. dec. 1877
Tek. št. Naslov ustanovnikov Datum smrti Leto
101 Zupan Valentin C., veletržec, itd. v
Ljubljani.......... 23. dec. 1877
102 „Leseverein" v Ilirski Bistrici . . . prenehal 1877
103 Vovk Matej, duhovnik v p. na Mirni. 7. jan. 1878
104 Remic Primož, župnik v Škofji Loki 29. jan. 1878
105 Brolih Matija, dekan v Šmariji . . . 16. febr. 1878
106 Zoričic Peter, kr. realski profesor v
Zagrebu........... 25. apr. 1878
107 Smukavec Ivan, dež. uradnik v Ljub-
ljani ............ 5. maj. 1878
108 Kopitar Mihael, kurat v p. v Vipavi . 9. jun. 1878
109 Debevec Josip, trgovec in posestnik v
Ljubljani.......... 10. jun. 1878
110 Šinkovec Josip, župnik v Munah . . 25. jul. 1878
111 Wolf Andrej, dekan v Kanalu . . . 5. jan. 1879
112 Parapat Ivan, župnik v Zagradcu 7. apr. 187.9
113 Kosler Peter, zasebnik in posestnik v
Ljubljani.......... 16. apr. 1879
114 Skale Pavi, mestni živinozdravnik in
115 posestnik v Ljubljani ..... 29. sept. 1879
Mlinarič Josip, župnik v Leskovcu na
Štajerskem......... 2. nov. 1879
116 grof Barbo Josip, grašCak, itd. v Ra-
kovniku ........... 23. nov. 1879
117 dr. Steiner Ivan, c. kr. notar vKranji 1. dec. 1879
118 Grašič Anton, kanonik v Rudolfovem 9. febr. 1880
119 Blaž Franc, trgovec na Reki.... 27. apr. 1880
120 dr. Razlag Radoslav, odvetnik, itd. v
Brežicah........... 5. jun. 1880
121 Šabec Franc, trgovec v Podgradu . . 20. sept. 1880
122 Koestl Gustav, mestni župnik v Ljub-
ljani ............ 15. nov. 1880
123 Mlakar Anton, kanonik v Rudolfovem 30. dec. 1880
124 Svetličič Franc, duhoven vp. v Ljubljani 22. febr. 1881
125 Schweiger Jurij, c. kr. pol. nadkomisar
v Celovcu.......... 5. jul. 1881
126 Žvanut Matija, trgovec v Trstu . . 5. avg. 1881
127 Jerala Ivan, kaplan na Boh. Bistrici . 6. avg. 1881
128 dr. Ulaga Josip, dekan v Konjicah 4. okt. 1881
129 dr. vitez Bleiweis-Trsteniški Ivan, em.
profesor, itd. v Ljubljani .... 29. nov. 1881
130 Pleiweiss Valentin mL, trgovec na
Dunaji........... 9. dec. 1881
131 Dobrila Jurij, vladika tržaško-koper-
ski, itd............ 13. jan. 1882
132 Kovačič Martin, kanonik in sem. rav-
natelj v Mariboru....... 1. febr. 1882
M
®
E-t
Naslov ustanovnikov
Datum smrti
133
134
135
136
137
138
139
140
141
142
143
144
145
146
147
148
149
150
151
152
153
154
155
156
157
158
159
160
161 162
163
164
Majhenič Gašpar, župnik pri sv. Ni
kolaju....... . . . .
Stritar Ivan, benificijat v St. Vidu pri
Zatičini..........
Rapoc Franc, c. kr. notar v Šoštajnu Grabrijan Jurij, dekan, itd. v Vipavi Skodler Henrik, trgovec v Gradcu Košir Ivan, c. kr. sod. svetnik v p
v Škofji Loki........
Samassa Anton, tovarnar v Ljubljani Šventner Leopold, trgovec na Vranskem ...........
dr. Kočevar Štefan, c. kr. okr. zdravnik
itd. v Celji.........
Šolar Ivan, c. kr. dež. š. nadzornik v
Zadru - .........
Ceme Josip, župnik v Barkovljah . Hašnik Josip, župnik pri sv. Jurji dr. Golmajer Andrej, knezonadškof, itd
v Gorici..........
Kocjančič Štefan, kanonik v Gorici baron Codelli Anton, dež. glavar in
graščak v Ljubljani.....
dr. Widmer Jernej, knezoškof v p., itd
v Kranji.........
Novak Josip, dekan v Kočevji . . Zorčič Franc, st. prošt v Mariboru Kancler Pavi, minorit na Ptuji Žuža Anton, dekan, itd. na Laškem dr. Pogačar Ivan Zl., knezoškof, itd
v Ljubljani........
Krašovec Jurij, župnik v Šmartnem
pri Kranji..........
dr. Gogala Ivan, kanonik, sem. ravnatelj, itd. v Ljubljani . . . . , Hiti Luka, beneficijat v Vipavi . . dr. Vancaš Aleks, zdravnik v Zagrebu vitez Gariboldi Franc, c. kr. v. sod.
svStnik v p. v Ljubljani.....
Lenček Alojzij, veleposestnik naBlanci Peternel Mihael, c. kr. realski profesor
v p. v Ljubljani.......
dr. Hrast Ivan, sem. ravnatelj v Gorici pl. Schneid-Treuenfeld Josip, c. kr. vi
svetnik, itd. na Dunaji .... Pavšler Josip, kanonik v Ljubljani Kapus Franc, trgovec v Celji . .
11. apr.
21. maj. 30. maj.
22. jun. 20. avg.
17. jan.
23. jan.
13. febr. 22. febr.
22. febr.
23. febr. 6. marc.
17. marc.
9. apr.
8. maj.
17. maj. 11. nov. 22. nov. 29. dec.
18. jan.
25. jan.
22. marc.
4. maj. 18. jun. 28. jun.
10.jul. 20. jul.
20. avg. 18. sept.
24. sept. 1. okt.
21. okt.
M
5
1 „
3 „ -