Glasilo delavcev vzgoje, izobraževanja in znanosti Slovenije, Ljubljana, 3. novembra 1980- št. 17 - letnik XXX! Med drugim preberite r • IZOBRAŽEVANJE PO RESNIČNIH POTREBAH, str. 2 • SAMOUPRAVLJANJA SE NI MOGOČE NAUČITI IZ KNJIG, str. 3 • ZVEČER SE SPOMNIŠ, KAKO DOLG JE BIL DAN, str. 4 • INŠTRUKTORJI V OZD, str. 5 • VZGOJA ZA USTVARJALNO DELO, str. 6 in 7 • NAREDIMO VEČ ZA PLANINSKO VZGOJO, str. 10 Politehnična vzgoja in izobraževanje Družbena preosnova vzgoje in izobraževanja nastaja in se uveljavlja v naši samoupravni družbi v razmerah, ko se delavski razred kot temeljni nosilec družbenega napredka sooča z nalogo, da tudi vzgojo in izobraževanje sistemsko in vsebinsko uskladi s potrebami osvobajanja človeka in dela v razvitih samoupravnih družbenoekonomskih odnosih in v času znanstveno-tehnološke revolucije. Vzgoja in izobraževanje, ki naj ustrezata potrebam človeka v tej družbi, potrebam njegovega strokovnega, kulturnega in humanega razvoja in osvobajanja, morata vključevati tudi potrebe nadaljnjega razvoja proizvod-nje. Strokovni in znanstveni delavci na področju vzgoje in izobraževanja smo med prvimi odgovorni, da na temelju spoznanj sodobne znanosti o človeku in družbi ter o položaju delovnega človeka v njej iščemo odgovor, kako v naših razmerah v vseh delih vzgojno-izobraževalnega procesa sistematično razvijati ustvarjalnost za delo in za osebno življenje ter usposabljati vsakega posameznika, da bo kot samoupravljalec obvladal vsa področja družbene reprodukcije- Celotno jugoslovansko reformno prizadevanje je usmerjeno k temu, da se uveljavi delo kot nenadomestljiv del vzgojno-izobraževalnega procesa, vzgoja za ustvarjalnost pri delu pa postane eno izmed temeljnih načel vzgoje in izobraževanja. Spoznanja, do katerih smo prišli pri oblikovanju reforme vzgoje in izobraževanja v SR Sloveniji, nas opozarjajo, da je treba politeh- ničnost izobraževanja obravnavati z več vidikov. Temeljno izhodišče je vsekakor povezovanje in prepletanje izobraževanja in dela, kar je v skladu z izhodišči reforme, kot jih je opredelil že 10. kongres ZKJ. V usmerjenem izobraževanju, kot smo ga oblikovali v zakonu o usmerjenem' izobraževanju, so te zahteve izražene zlasti v povezavi splošne in strokovne izobrazbe, ki omogoča širše uveljavljanje načela politehničnosti v celostno zasnovanih vzgojno-izobraževalnih programih. Politehnična vzgoja in izobraževanje zadevata ne le programe, temveč tudi samo vzgojno-izobraževalno delo, izobraževalni sistem in ne nazadnje tudi družbenoekonomske odnose na tem področju. Nekaterih sestavin znanja in izkustva najbrž sploh ni mogoče pridobiti drugače kot v delovnem procesu, zato zahteva uveljavitev načela politehničnosti in vzgoje v vseh delih vzgojno-izobraževalnega procesa stopnji, stroki in naravi izobraževanja ustrezno povezovanje s konkretnim delom. Pričakujemo, da bo z razvojem usmerjenega izobraževanja toliko bolj izginjalo togo razlikovanje med splošnim in strokovnim izobraževanjem in delom, kolikor bolj se bo uveljavilo spoznanje, da le vse skupaj predstavlja celoto sistematičnega razvijanja človekovih ustvarjalnih sposobnosti. Morda je glede na čas in razmere, v katerih delamo, treba še posebej naglasiti življenjski interes naše družbe na vseh področjih dela. Nekatere težave, ki jih ima ves svet vplivajo tudi na nas; Temeljni vzrok za večino naših težav, ki je vendarle relativno zaostajanje in počasen razvoj produktivnosti dela, premajhno opiranje na lastno znanje in nove tehnologije, ki temeljijo na tem znanju. Čeprav bodo tudi v prihodnje naši proizvodni procesi temeljili na določenem razmerju med domačo in tujo tehnologijo, pa vendarle zaskrbljuje podatek, da več kot polovica proizvodnje v slovenskem gospodarstvu temelji na tujem znanju in tehnologiji in da se ta delež v zadnjih letih še povečuje. Uveljavljanje novih domačih tehnologij v proizvodnji ni samo sredstvo ekonomske enakopravnosti Jugoslavije in strategija za uspešnejše vključevanje v mednarodno delitev dela, temveč tudi nadaljnji korak k osvobajanju človeka in dela. Politehnična vzgoja za današnjega in prihodnjega človeka pomeni veliko več kot samo odgovor na praktične potrebe posameznika in družbe. Obvladovanje in povezovanje znanstvenih spoznanj in njihove tehnične uporabe na najrazličnejših področjih človeške dejavnosti odpira nove vidike osvobajanja človeka, hkrati pa daje podlago za razumevanje in obvladovanje družbenih pojavov. Zato bi bilo povsem nesmiselno postavljati tehnično znanje kot neke vrste nasprotje ali alternativo družboslovnemu in humanističnemu znanju. Družboslovno in humanistično znanje brez vednosti o tehniki ne more razvijati ustvarjalnosti. Prav to pa je razlog več, da v zasnovah in izvajanju naše reforme vzgoje in izobraževanja trdno vztrajamo pri uveljavljanju politehničnosti v vseh njenih razsežnostih. Politehničnost je treba uveljaviti pri načrtovanju celotne programske vsebine in vsebine posameznih predmetov. Tako zasnovana politehnična vzgoja usposablja človeka za obvladovanje raznovrstnih pogojev dela, delovnih razmer in raznovrstnih del v stroki, za odločanje o pogojih in rezultatih dela, odpira pa mu tudi možnosti za samoizobra-ževanje in nenehno izobraževanje. Posvetovanje o politehničnem izobraževanju in vzgoji, to prvo organizirano srečanje strokovnjakov, ki se s temi vprašanji poklicno ukvarjajo ali jih posebej zanimajo, seveda ne more odgovoriti na vsa zapletena vprašanja ali celo oblikovati povsem operativnih rešitev. Zato naj mu sledi poglobljeno in organizirano strokovno in raziskovalno delo in družbena akcija. Pri tem ne bi smeli pozabljati, da v naslednjem šolskem letu začenjamo uvajati nove vzgojno-izobraževalne programe v usmerjenem izobraževanju. To zahteva več dela in odgovornosti od nas vseh — raziskovalcev, strokovnjakov na šolah in v drugem združenem delu ter družbeno-političnih delavcev. Dosedanji uspehi pri snovanju usmerjenega izobraževanja so nam spodbuda in nas navdajajo z optimizmom. MAJDA POLJANŠEK (Iz uvodnega govora na posvetovanju o politehnični vzgoji in izobraževanju) Usklajeno in odgovorno______________ Priprava na razpis v 1. leto srednjega usmerjenega izobraževanja Zavzetim razpravam o razmestitvi vžgano-izobraževalnih programov, ki potekajo že nekaj mesecev po vsej Sloveniji se pridružujejo načrti in razmiijfanja o uresničevanju nadaljnjih nalog: ena takih je nedvomno priprava za razpis v začetni letnik usmerjenega izobraževanja za šolsko leto 1981-82 in priprava na poklicno usmerjanje novincev. Skupni razpis bo objavljen marca prihodnjega leta, usmerjati pa naj bi začeli še pred novim letom. Res je torej, da ne pretaravajo tisti, ki trdijo, da časa ni na pretek. Kako zagotoviti hitrejše zbiranje podatkov o tem, kako se uresničuje vpis, da bo potekala akcija usklajeno in uspešno in bodo koordinacijski odbori — od republiškega do občinskih — kos svojim nalogam? O tem in številnih drugih problemih, ki so neposredno povezani s poklicnim usmerjanjem in usmerjanjem vpisa v začetni letnik usmerjenega izobraževanja pa tudi o sami vlogi in de lu republiškega koordinacijskega odbora in drugih organov za poklicno usmerjanje in za vpis v usmerjeno izobraževanje so razpravljali člani republiškega koordinacijskega odbora na svoji seji letošnjega 20. oktobra. Govorili soo pripravi poročila, o tem, kako je potekal vpis v prvi letnik usmerjenega izobraževanja v tem šolskem letu, ki naj bi bilo kažipot za nadaljnje usmerjanje. Videti pa je, da bo letošnja naloga še posebno težavna prav zato, ker je na področju vzgoje in izobraževanja, kljub temu da s pripravami kasnimo, še vse preveč neznank: o tako imenovani razmestitvi vzgojno-izobraže- valnih programov bo javnost še temeljito razpravljala, opredeliti bo treba pogoje za vpis v posamezne smeri, popolneje izoblikovati vzgojno-izobraževalne programe itn. Vedeti je treba, da bo novi razpis predstavil posamezne vzgojno-izobraževalne programe in ne več šol, v katere se bodo vpisovali učenci. Pravijo, da bodo tako kot doslej lahko povedali svoje poklicne želje učenci, glede na to kaj potrebujejo, pa bodo rekle svoj »da« delovne organizacije. Pomembno vlogo priusmerjanju bo imela štipendijska politika, ki bo morala biti prav tako prilagojena določilom zakona o usmerjenem izobraževanju; po tem naj bi vezali štipendije najprej na vzgojno-izobraževalne programe in šele potem na posamezne smeri. Pri usklajevanju izobraževalnih interesov s potrebami združenega dela so imele že do zdaj pomembno vlogo štipendije, res pa je, da je veliko detov-nih organizacij podeljevalo take štipendije šele učencem višjih letnikov. Izrazito socialno vlogo so imele doslej štipendije iz združenih sredstev, ki jih razpi- sujejo po občinah. Te naj bi postale po novem nekakšno dopolnilo kadrovskim štipendijam za učence in študente, ki jim kadrovske štipendije ne zagotavljajo zadostnih materialnih možnosti za izobraževanje. V zadnj ih letih se je tak razvoj že začel: štipendije iz združenih sredstev postajajo vse bolj »kadrovske«, saj jih podeljujejo občine glede na skupne kadrovske potrebe in glede na svoje razvojne načrte. Pri urejanju kadrovskih štipendij pa gre še za nekaj več postati morajo pomembna prvina celomega kadrovskega načrtovanja v delovnih organizacijah. To pomeni, da ne gre samo za podeljevanje štipendij, temveč tudi za to, da delovne organizacije kot uporabnice sodelujejo pri poklicnem usmerjanju in spremljajo učence v usmerjenem izobraževanju. Štipendiranje naj postane torej sestavina njihovih kadrovskih načrtov, v katerih bodo morale biti potrebe opredeljene čimbolj stvarno, hkrati pa bodo tudi obvezane, da se ne bodo izmikale materialni odgovornosti, ki izvira iz teh načrtov. Usmerjanje v poklice in v usmerjeno izobraževanje je torej proces, ki ga je treba razvijati usklajeno glede na poklicne želje mladih in potrebe združenega dela. Člani republiškega koordinacijskega odbora, ki naj bi skrbel, da bi potekalo delo na tem področju čim bolj usklajeno, so poudarjali, da usmerjanje ne more biti samo naloga strokovnjakov s tega področja, temveč tudi vseh uporabnikov: interesnih skupnosti, družbeno-poli-tičnih organizacij, predvsem pa organizacij združenega dela z vseh področij dejavnosti. In ker' uporabniki in izvajalci usklajujejo svoje želje in potrebe v posebnih izobraževalnih skupnostih, te pa v Izobraževalni skupnosti Slovenije, so menili, naj bi detoval odslej republiški koordinacijski odbor pri Izobraževalni skupnosti Slovenije. M. K. Obvestilo_________________ OSNOVNIM IN SREDNJIM ŠOLAM Zveza društev pedagoških delavcev Slovence, Sekcija za šolsko pe-- dagogiko, v sodelovanju z Zavodom SRS za šolstvo ponovno razpisuje SEMINAR O SKUPINSKEM DELU Seminar bo od 17. do 21. decembra 1980 v hotelu Bernardin pri Portorožu. Seminarja, ki je bil predviden od 5. do 9. novembra, torej ne bo. Kotizacija znaša 1400 din in jo je treba nakazati hkrati s pismeno prijavo za seminar na naslov: Zveza društev pedagoških delavcev Slovenije, Sekcija za šolsko pedagogiko, Ljubljana, Gosposka 3-1. Žiro račun: 50101-678-47100. Izobraževanje po resničnih potrebah Koliko učencev vpisati v prve letnike posameznih srednjih šol in kje bodo te šole — to sta zdaj osrednji vprašanji, s katerima se ubadajo tisti, ki načrtujejo začetek usmerjenega izobraževanja za prihodnje leto. Vpis skušajo uravnati po načelu, naj bi 70 odstotkov rodu vključili v vzgojno-izobraževalne programe, ki vodijo v proizvodne poklice, največ 3 p odstotkov mladine pa v vzgojno-izobraževalne programe družbostovnih usmeritev. Poleg tega je treba vsakoletni obseg vpisa uskladiti z demografskimi možnostmi in ustrezno oblikovati šolsko mrežo. Osnutek dokumenta »Predlog razmestitve usmeritev vzgojno-izobraževal-nih programov in minimalnega obsega vpisa v prvi letnik srednjega usmerjenega izobraževanja«, ki je nastal v skladu s samoupravnimi sporazumi o temeljih planov posebnih izobraževalnih skupnosti ter stališč in predlogov, ki so se izoblikovali v spomladanski javni razpravi o mreži šol in medobčinskih posvetov SZDL, je prav zdaj v javni razpravi. Obseg vpisa in izobraževanja bodo morale uskladiti posebne izobraževalne skupnosti in Izobraževalna skupnost Slovenije, pri tem pa upoštevati potrebe posameznih dejavnosti in območij. Predlog vpisa temelji na tehle izhodiščih: v prvo leto usmerjenega izobraževanja naj bi vpisali 30.000 udeležencev, število vpisnih mest po posebnih izobraževalnih skupnostih in šolah pa uskladili za načrtovanim razvojem; pri tem naj bi upoštevali šote, ki že obstajajo, in število učencev, ki so končali osnovno šolo na posameznih območjih. Pri vpisovanju je seveda treba upoštevati tudi velike potrebe po delavcih v materialni proizvodnji in odpreti vrata v tiste šote, ki izobražujejo za tako imenovane prednostne panoge. Prvi podatki, ki jih je zbrala Izobraževalna skupnost Slovenije in jih predstavila na seji izvršnega odbora (22. oktobra) kažejo, da bo treba povečati vpis v šolah, ki izobražujejo za agroživilsko, ko vin-sko-predelovalno in metalurško stroko, pa tudi v etektro šote in šote za blagovni promet. Vpis v družboslovne smeri naj bi se v naslednjih petih letih zmanjšal, razmisliti pa bo treba še o vpisih na pedagoške šote. Gre namreč za to, da zdaj, ko še nista dokončno izoblikovana mreža šol in obseg izobraževanja po posameznih programih — to bo opredeljeno v samoupravnih sporazumih o temeljih plana posebnih izobraževalnih skupnosti in Izobraževalne skupnosti Slovenije — še ni mogoče natančno predvideti, koliko učiteljev in drugih delavcev bomo potrebovali za izvajanje novih vzgojno-izobraževalnih programov v prihodnjem šolskem letu. Že zdaj pa vemo, da bo primanjkovalo ustrezno usposobljenih učiteljev za umetnostno vzgojo, tuji jezik, matematiko, fiziko, kemijo, biologijo in osnovne tehnike in proizvodnje. Ob spremenjeni šolski mreži bo najbrž tudi treba reševati vprašanje, ali se bodo lahko učitelji iz ene šole zaposlili na drugi ali pa bodo morda odšli četo v druge delovne organizacije in obrnjeno. Pri nastajanju nove šolske mreže so že do zdaj pokazala številna nesoglasja, ki so odsevozke miselnosti in bolj želja kot potreb, da bi posamezne občine na svojem območju zagotovile čim več programov. To pa bi pomenilo razdrobljeno šolsko mrežo, v kateri ne bi bilo mogoče zagotoviti kakovostnega izobraževanja. Tako v gradivih kot pri oblikovanju mreže manjkajo podatki o izobraževanju ob delu, ker uporabniki in izvajalci v osnutkih samoupravnih sporazumov o temeljih planov niso povsod opredelili, kje bo potekalo izobraževanje ob de hi in koliko udeležencev bo zajeto. Čeprav je bil predlog, v katerem je bilo močno poudarjeno delo v neposredni proizvodnji na dosedanjih posvetovanjih v večini slovenskih območij lepo sprejet in so se udeleženci večinoma strinjali tudi s predvideno mrežo in s predlaganim vpisom, pa je v nekaterih občinah še vedno precej težav: tam, kjer prevladuje stara miselnost, da je izobražvanje še vedno zgolj privilegij mladih in kjer je bilo izo- braževanje odraslih že do zdaj postavljeno na stranski tir. Tako pa vnaprej ne bo več mogoče — v sistemu, kjer se izobraževanje in delo prepletata, kjer zaradi pomanjkanja denarja za naložbe (tudi o tem so govorili na seji izvršnega odbora) ne bo mogoče graditi novih šolskih središč specializiranimi učilnicami in lavnicami in v šolah z enim 3 dvema oddelkoma prvega h1 nika prav gotovo ni mogoče ^ gotoviti kakovostnega izobraž3 vanja. M. K. Za razvoj materinega jezika v tujini____ Učenje materinega jezika v predšolski dobi je zelo pomembno za celostenotrokovraz-voj — intelektualni, socialni in čustveni in še posebno za njegov jezikovni razvoj. Temu vprašanju je treba nameniti posebno pozornost v tujini, kjer moramo skrbeti za vzgojo materinščine pri otrocih jugoslovanskih državljanov slovenske narodnosti, ki so začasno zaposleni v deželah gostiteljicah. Znano je, da živijo ti otroci v okolju, ki ogroža oblikovanje in razvoj njihovega materinega jezika, pa tudi večinoma po ves dan zaposleni starši niso kos tej nalogi, saj jih je veliko že dalj časa v tujini in je zato njihovo znanje slovenskega jezika zelo pomanjkljivo. V zadnjem času pa se je položaj zelo spremenil, saj se večina otrok rodi v tujini in že od rojstva živi v tujem okolju. Vprašanje materinščine poskuša ustrezno rešiti spremenjena zasnova programa predšolske vzgoje v materinem jeziku. Predlog spremenjenega programa je obravnaval in sprejel Strokovni svet SRS Slovenije za vzgojo in izobraževanje na svoji seji 22. oktobra. Z novim programom za vzgojo predšolskih otrok v materinem jeziku jugoslovanskih državljanov slovenske narodnosti, ki so začasno zaposleni v tujini, bo nehal veljati okvirni načrt vzgojno-izo-braževalnega dela v slovenskem jeziku za predšolske otroke v tujini, sprejet pred tremi teti. Izdelan je bil glede na takratni položaj, ko je večina otrok prihajala iz domovine in je vsaj malo poznala materin jezik. Predšolska vzgoja za otroke naših delavcev na tujem je orga- nizirana že od leta 1974 na te melju obojestranskih dogovo rov med našo deželo in dežela^ imigracije. Ponekod, npr. 1 Švedskem, vključujejo otroke učenje materinščine na temelj1 svoje zakonodaje, naša deže® pa že dolgo sodeluje s tujimi želami na številnih simpozijih i1 strokovnih srečanjih, pet tet f pri dveh proučevatnih projekti' o predšolski vzgoji (Mimchen^ Dunaj). Naj povemo, da živi' tujini okrog 10.000 predšolsP otrok, ki morajo biti delež’1 vzgoje v materinem jeziku. Za’’ otroke je še posebno pomemM: priprava na šoto kot organiziral1 načrtovan proces, saj postal11 temelj, opora in pomoč otroko’ pri kasnejšem dopolnilne11 pouku v materkiščini ali P1 vključevanju v osnovno šoto 0 vrnitvi v domovino. Družbeni dogovor o organi® ranju vzgoje in izobraževanj državljanov SFRJ, ki začasa prebivajo v tujini, določa, 11 udeleženci soglašajo s tem, da s’ bo vzgojno-izobraževabia de javnost v materinem jeziku v predšolske in osno vnošolsk otroke izvajala po usklajenih K melj ih predmetnikov in učni* načrtov republik in pokrajin Novi program za stovensk1 predšolske otroke v tujini bo $ tovo prispeval k razvoju in ob1 kovanju otrokove osebnosj glede na vrednote naše social1 stične, samoupravne družbe, d zvijal znanje materinega jezil1 ohranjal v otrocih čustva p11 padnosti naši domovini in hkrati pomagal pri nadaljnje1 izobraževanju v materinščini111 tujem in doma. T. D. 500-LETNICA HRVAŠKEGA OSNOVNEGA ŠOLSTVA Simbol življenjske moči ljudstva S slovesnim Ijudskkn zborovanjem in z odprtjem sodobnega šolskega poslopja v Varaždinskih Toplicah, v Hrvaškem zagorju, se je letošnjega 11. oktobra končala proslava 500-letnice osnovne šole v Varaždinskih Toplicah. In ker je to hkrati tudi najstarejša ljudska šola na Hrvaškem (pred to so imeli samo cerkvene in mestne šole v latinščini), je bila proslava v resnici republiška. Pokroviteljica proslave je bila Skupščina SR Hrvaške, ljudsko zborovanje pa je začel predsednik odbora za proslavo dr. Pero Šimleša. Jure Bilič govori na slovesnosti v Varaždinskih Toplicah — pred novo osnovno šolo (Foto: Franjo Medar) Potem ko je pozdravil udeležence proslave in izročil red zaslug za narod z zlato zvezdo, s katerim je odlikovalo šolo ob tem velikem jubileju predsedstvo SFRJ, je Jure Bilič odprl novo šolsko poslopje Osnovne šole Antun i Ivan Kukuljevič, kije po arhitektonski izvedbi najsodobnejša šola na Hrvaškem. To je pravzaprav prvo šolsko poslopje na Hrvaškem, ki je zgrajeno po zahtevah zdajšnje reforme izobraževanja. V kompleksu šote-spomenika je prostor za otroški vrtec, za osnovno šoto in prvo stopnjo srednjega izobraževanja, tako da se tudi v načinu gradnje uresničuje enotnost desetletnega osnovnega izobraževanja — (ki je sprejeta na Hrvaškem) — od predšolske dobe do vpisa v izbrano usmeritev. Prostor je zelo funkcionalen in »prožen«, to pomeni, da je odpravljen sistem učilnic in strogo ločene razredne organiziranosti vzgojno-izobraževalnega procesa — vse je usmerjeno k čimbolj svobodni vzgoji mlade osebnosti v čimbolj naravnem okolju. Sestavni del tega kompleksa je tudi velika večnamenska športna dvorana, ki jo bo poleg šole uporabljalo tudi širše družbeno okolje. Šola je bila zgrajena s solidarnostnim prispevkom republiških samoupravnih interesnih skupnosti osnovnega in usmerjenega izobraževanja, kulture in telesne kulture ter občanov občine Novi Marot kamor spadajo tudi Varaždinske Toplice. Posebno zanimivo je, da je bila tudi stara šola, v kateri so imeli pouk do zdaj, tedaj, ko je bila zgrajena (1868), najmodernejše šolsko poslopje na Hrvaškem, zgrajena pa je bila prav tako po zahtevah tedanjega zakona o obvezni osnovni šoli, ki je bil sprejet leta 1874. H gradnji šote je veliko pripomogel ugledni znanstveni in javni delavec Ivan Ku-kaljevič Sakcinski, ki je bil tudi učenec te šole in njen veliki zaščitnik. Nekatere raziskave trdijo, da je bila šola v Varaždinskih Toplicah ustanovljena leta 1480, drugi pa menijo, da celo prej, morda leta 1470 ali 1473. Prvi dok11' ment, ki govori o obstoju šole,)1 pismo varaždinsko-topliškej1 župnika zagrebškemu Kaptol11 ki tedanjemu fevdalnemu ff spodarju Toplic, v katerem p$: naj bi pomagali vzdrževa1 »scholasticusa«, tj. učitelja. ^ dokument je nastal teta l4fr shranjen pa je v Arhivu HrvaŠk1 v Zagrebu. Varaždinskotopliška šola i1 bila torej odprta dvanajst k1 pred odkritjem Amerike. Težk1 je zanesljivo ugotoviti, zakaj ( bila odprta, vplivalo pa je najb,: to, da so bile Varaždinske T11' plice že v tem davnem času znaf0 zadravilišče, ki ga je obiskovaj* gospoda. V takem kraju pa so b1' potrebni tudi pismeni strežnik1 ki pa jih ni bilo mogoče šolati' latinščini — jeziku, ki so ga tedal uporabljali v vseh šolah. Pou#' vati je bilo treba v hrvašči11.1. Morda pa je k odprtju šote p1 iti’ pomogto tudi to, ker so bili pre’ bivalci svobodnjaki, imeli so sa' moupravni položaj in bili osvobojeni tlake. Gotovo je, da spada varaždi11' skotopliška šola med tisto na*0 pozitivno zgodovinsko dedišo1' no, ki priča o življenjski moči z8' tiranega ljudstva, dediščino, f katere so kasneje zraste, kotf rekel tudi Jure Bilič v sla vnosnem govoru, naše največje rev0' lucionarneosebnosti, kakršni51* Matija Gubec in Tito. ANTE BEŽEN ?A ODZIVNO DRUŽBENO-MORALNO VZGOJO Samoupravljanja se ni mogoče naučiti iz knjig a el Vsebine družbeno-moralne vzgoje in samoupravljanja s temelji Z> niarskizma prepletajo praviloma ves slog življenja, usmerjenega po vzgojnih smotrih, Id jih zavestno uresničujemo še zlasti v vzgojno organiziranem delovanju. Smotri so jasni in že to, da so te vsebine organizirano izvedene v vzgojno-izobraževalno delo, je napredek, ki nujno vodi v novo kakovost samoupravne šole. Pri tem se zavedamo, da ne gre le za preobrazbo vzgoje in izobraževanja, temveč za spremembo zavesti, dela in odgovornosti do vzgoje kot sestavine združenega dela »a temeljih svobodne menjave dela. To je v resnici prelomnica v po-družbljanju vzgoje in izobraževanja. Narava tega predmeta, občutljivo posega v razvoj osebnosti, saj skuša mlademu človeku polagati, da bi našel ustrezne dogovore ha temeljna vprašanja svojega obstoja, medsebojnih odnosov, razumevanja stvarnosti >n pomena vrednot. Prav to uveljavljata predmeta družbeno-hioralna vzgoja in samoupravljanje s temelji marksizma, ki Povezujeta celotno vzgojno-izo-oraževalno delovanje, hkrati pa sta najbolj odgovorna za odzive na družbene pojave in osvetlitve sedanjosti, preteklosti in prihodnosti. Tu se še posebno jasno kažejo različna protislovja, odnos med teorijo in prakso, •ned načeli in uresničitvijo. Res Pa je, da mladi pričakujejo več, kakor jim to vzgojno-izobraže-Valno področje daje. Od teh predmetov pričakujejo, da bosta sproti omogočila odgovore na idejnopolitična protislovja, na veliko človekovih intimnih vprašanj o veri, narav-stvenih vrednotah, socialnih vprašanjih idr. potrebna je USTVARJALNA INDUKCIJA •..Načela in navodila k učnemu načrtu so oblikovana v tem po-nienu', da je treba vsebino nenehno povezovati z življenjem, Vzgojnti-ižobraževalni proces na , tem področju razvijati bb sodelovanju okolja in neposredni sa-hioupravni dejavnosti učencev in drugih ljudi in »teoretična spoznanja preverjati in povezovati s samoupravno prakso«. Razumljivo je, da z uradno uvedbo novega predmeta ni bilo mogoče spremeniti in popolneje uresničiti niti vsebine nit načina dela, Ustreznega temu vzgojno-izo-hraževalnemu področju. Zato je jasno, da je treba vztrajno iskati Poti, aktualizirati načrte in izboljševati samoupravljanje kot Ustvarjanje smotrov teh predmetov. Ni nenavadno, da so razmere pri pouku na različnih šolah drugačne, ker je to gotovo odvisno od različne usposobljenosti učiteljev, od razvitosti sa-Uioupravljanja v šoli in okolju, od sodelovanja šole z drugimi, od uiaterialnih razmer in ne nazaduje od razvitosti pedagoškega dela pri drugih predmetih, od usklajenosti in še posebno od stopnje medsebojne povezanosti in dopolnjevanja samoupravne Prakse. Podatki, zbrani za opazovanje razmer na področju STM 1977, so pokazali, da kakovosti STM ne oo mogoče doseči le z metodičnim oblikovanjem predmeta ali z tzdelavo specialne metodike«, ker je to odvisno od širših druž-henih naporov. Neke absolutne uspešne rešitve tudi nikoli ne bo, 'ahko pa naredimo veliko, več kot doslej, da bi se šolsko delo rcsnično bolj prepletalo z življenjem, mu ne le sledilo, temveč ga Pomagalo tudi hitreje spreminja-ti- Vsestransko je treba razvijati niožnosti, da sprejmejo učenci Predmet samoupravljanje s te-nielji marksizma kot življenjsko Potrebo in oporo za samozavestno vključevanje v samoupravno družbo, v kateri je treba (I veliko spremeniti in dopolniti. • To pa je tudi naloga in odgovorih nost mladih. Uveljavljati je treba I Ustvarjalno indukcijo, da bi se učenci kritično, vendar z optimi-zmom spopadali s slabostmi v soli in okolju, dojemali in doživ- ljali samoupravljanje kot trajen ustvarjalni napor. Slabosti, ki so se pokazale pri pouku s tega področja, niso toliko odvisne od same vsebinske sestave učnega načr.ta, ki okvirno zajema bistvene vsebine, potrebne za temeljno teoretično znanje, kakor od izvajanja načrta ob bolj ali manj pomanjkljivo uspososblje-nih učiteljih, nerazvitem sodelovanju z okoljem, zaprtosti poučevanja, enačenju tega predmeta z drugimi ipd. Veliko lažje je dopolniti vsebino ali črtati manj potrebno v učnem načrtu, kakor spremeniti položaj učenca v vzgojno-izobraževalnem procesu in položaj šole v okolju ter obojestransko sodelovanje. VEČ ZA UČITELJA — SPOSOBNEGA ORGANIZATORJA V raziskavi Pedagoškega inštituta pri Univerzi Edvarda Kardelja v Ljubljani o metodah vzgojno-izobraževalnega dela pri STM so ugotavljali, da je predmet nerazvit in slabo obravnavan zato, ker učitelji zanj niso ustrezno usposobljeni, imajo različno znanje in osebnostne lastnosti, ga različno vrednotijo itn. Tudi načrt še ni dobro izdelan, učitelji in učenci nimajo dovolj ustrezne literature. Mnogi učitelji, neustrezno izobraženi za to predmetno področje, poučujejo, ker morajo. Velikokrat s tem dopolnjujejo svojo delovno obveznost, pouk tega predmeta pa jim pomeni le izhod v sili. Vprašanje je torej, kako sami vrednotijo ta pouk in koliko so zanj zavzeti. Večina učiteljev se tudi zaveda, da so pomanjkljivo usposobljeni, pa so tako ali drugače tudi nezadovoljni z vzgojno-izo-braževalnimi dosežki. Tudi metode dela se povečini ne razlikujejo od rutinskih, tradicionalnih načinov, uporabljenih v enciklopedični, verbalno naravnani šoli. Pouk poteka največkrat frontalno, v ospredju je dominantna vloga avtoritativnega učitelja, predmet pa je dokaj »osamljen«, nepovezan s prakso in drugimi predmeti. Tudi sodelovanje z okoljem in drugimi ljudmi ni razvito tako, kot bi moralo biti. Ob vsem tem ni ustrezno izoblikovana in obdelana vsebina, ko gre za operacionalizacijo učnega načrta in sodelovanja v izvajanju, vse preveč je poenostavljanja in preprostega enačenja z nekaterimi drugimi predmeti pri uporabi oblik in metod dela, zlasti še pri ocenjevanju znanja in vrednotenju dosežkov na tem predmetnem področju. Nastaja vprašanje ali naj vrednotimo dosežke po enakih priznanih merilih, kakor pri drugih predmetih ali uporabimo drugačna sredstva spodbujanja in vrednotenja vzgojno-izobraževalnega dela. Nekateri se sprašujejo, ali naj ocenjujejo pojmovanje vsebine ali učenčeve dejavnosti, ali dosežene vzgojne rezultate: tega pa ni mogoče preprosto ločevati. Ne samo tu, tudi drugje je treba vprašati, kaj v resnici učitelji »merijo«, ko ocenjujejo učenčevo vzgojno-izo-braževalne dosežke. Končno je treba opredeliti nujno znanje in stopnjo uresničevanja s samoupravno dejavnostjo. In kaj naj učitelji merijo, ko •ocenjujejo učenčeve dosežke? Ponavadi se opirajo na ponav- ljanje misli iz učbenika ali zapiska predavanj, manj upoštevajo in spodbujajo -ustvarjalnost in dejavnost učencev. V takih razmerah tudi ne zasledujejo dovolj, kako se dosežki moralne vzgoje in spoznanj, pridobljenih pri STM, uresničujejo v učenčevem življenju in delu v šoli in v okolju. Verjetno bo treba temeljiteje razmišljati o interdisciplinarnem sodelovanju na področju družbeno-moralne vzgoje in stm, še posebej, ko gre za spletanje pouka in prakse. Težko si je zamisliti, da bi lahko učitelj sam kakovostno Osvetlil in usmerjal celostno vsebino, ki jo to področje zajema, ter razvijal vsestranske odnose, prav tu še posebno zapletene in prepletene ne samo z drugimi predmetnimi področji, temveč tudi z različno Mladi šahisti celodnevne šote na Sladkem vrhu se pogosto radi zberejo v prostem času ob šahovskih deskah. To je zanje razvedrilo, a še kaj več! (Fotokrožek Sladki vrh). Pot do učbenika V zadnjem času učbenik vedno bolj pogosto obravnavajo tudi v sredstvih javnega obveščanja. Povod za obravnavo je največkrat povezan z ekonomskim vidikom učbenika, to je z družinsko ali družbeno obremenitvijo spričo naraščajočih cen učbenikov, ali pa z zamudo posameznega učbenika. Vse premalo pa zve javnost (tudi pedagoška) o tem, kako zapletena in družbeno odgovorna je pot do učbenika. V pričujočem kratkem sestavku ni mogoče temeljito prikazati vseh težav, kise pojavljajo pri nastajanju učbenika, zato bo podana le informacija o glavnih fazah, ki jih priprava učbenika mora vključevati. Učbenik se razpiše na podlagi veljavnega učnega načrta. Splošna merila in načela, ki veljajo za pisanje vseh učbenikov, lahko strnemo v tele zahteve: učbenik mora biti idejno marksistično zasnovan, v znanstveno-metodološkem pogledu mora biti odsev najnovejših dosežkov znanosti, v psihološkem pogledu mora ustrezati poprejšnjemu znanju in razvojni stopnji učencev, v metodično-didaktičnem pa spodbujati k samostojnemu delu in uporabi modernih učnih sredstev. Omenjena načela, ki jih tu na kratko povzemamo, so s posebnimi navodili za pisanje posredovana avtorjem, ki se prijavijo na razpis. Razpis je javen in objavljen v sredstvih javnega obveščanja. Idejno izredno pomemben je koncept učbenika, ki ga mora avtor, ki se prijavi na razpis, izdelati v skladu z navodili. Idejna usmerjenost učbenika se izraža v celotni znanstveno-vsebinski in didaktično metodični zgradbi; od izbire vsebine, interpretacije lete, ustreznosti učbenika učenčevi starostni stopnji, didaktičnega oblikovanja, spodbujanja učencev k samostpjnemu delu itd.. Zavod SR Slovenije za šolstvo je kot izdajatelj učbenikov poskrbel za idejno oceno učbenikov za slovenščino, angleščino, geografijo, zgodovino, fiziko, kemijo, biologijo, spoznavanje narave, ki so bili že dalj časa v uporabi. Najbolj pogosta napaka v vseh učbenikih je bila po mnenju recenzentov faktografija, ki pa ima tudi slabe didaktične izpeljave in posledice: učenca premalo navaja na samostojno delo in mišljenje. Omenjena analiza in ocena idejne usmerjenosti učbenikov je bila objavljena v reviji 'Vzgoja in izobraževanje, št. 1., letnik 1977-VIII, Zavod SRS za šolstvo. Kljub temu da so ocene nastale o učbenikih, ki so bili že v uporabi, pa so bile podlaga za nadaljnje delo pri oblikovanju učbenikov. Moramo pa reči, da je raziskovanj s tega področja premalo. V predloženem konceptu in poskusnem poglavju učbenika avtor (ali skupina avtorjev) že nakaže tudi didaktično zasnova-nost učbenika. Strukturiranje snovi in preglednost, marginali-je, naloge za ponavljanje, vprašanja za preverjanje, motiviranje za samostojno delo, spodbujanje k aktivnosti itd. — vse to mora biti nakazano že v konceptu učbenika. Koncept oceni skupina recenzentov — strokovnjakov za dobčena področja. Avtor, čigar koncept je najustreznejši glede na omenjene zahteve, mora napisati učbenik-v dokaj kratkem času. Posamezni pisec težko zadosti vsem zahtevam, zato pogosto sodeluje s konzulentom ali v teamu ustvarjalcev — soavtorjev: vedno pa sodeluje z urednikom na Zavodu SRS za šolstvo. To pa zahteva tudi dobro organizacijo dela, saj so strokovnjaki v teamu ponavadi tudi lokacijsko ločeni. Pravilno in učinkovito bi bilo, ko bi lahko vsak učbenik (po poglavjih) sproti preverjali v praksi že med pisanjem. Takšno diagnostično vrednotenje že v fazi pisanja bi prispevalo k mnogim izboljšavam, do katerih se dokopljemo šele po spremljavi učbenikov, ki so že v uporabi v pedagoški praksi. Glede na to, da je priprava rokopisa za tisk zelo draga, bi bil ta način preverjanja učbenika smotrn. Pedagoška učinkovitost učbenika je odvisna tudi od likovno-grafične ureditve le-tega. Zanimivost in pestrost ilustrativnega gradiva spodbuja učenčevo pozornost in željo po odkrivanju. Tuji učbeniki za osnovno šolo so za nas prav zaradi obilice ilustracij (in zelo malo besedila) nenavadni. Tudi za ilustrativno gradivo velja zahteva, da mora biti prilagojeno psihofizičnemu razvoju učencev. Ilustracija mora imeti svojo didaktično vrednost in ni dodatek k besedilu, ampak njegov sestavni del. Včasih se ilustratorjeva izvedba ne ujem a z avtorjevo zahtevo ali recenzentovo Oceno o didaktični uoorab- vsestransko praktično dejavnostjo. Ni dovolj, če načrt predvideva dovolj različnega gradiva, treba je to tudi ustrezno organizirati, osvetliti in vključiti v zadosti bogato in pestro prakso, v okolje, kjer bo vse to našlo odziv. Znana je pripomba, da v šolah predvidenega gradiva ne predelajo in zato historično zaostajajo. Tako pa je gotovo zaradi učiteljev, ki se ne znajdejp, ne znajo snovi aktualizirati in dela drugače organizirati' smotrno izbirati in uporabiti čas, odmerjenem temu delu, učenci pa še premalo znajo, da bi lahko drugače delali. Morda ni premalo literature, saj je na knjižnih policah dokaj bogata bera marksistične literature. Precej tega, kar bi lahko uporabili pri pouku, tudi v periodičnem in dnevnem tisk — toda tega učitelji in učenci ne store in ne zmorejo ustrezno didaktizirati. Težko je to pričakovati od učitelja, ki na silo »predava«predmet, pa tudi od učencev ne, če imajo slabo motiviranega in strokovno šibkega učitelja, saj ta tudi njihove samoiniciative ne zna dovolj ceniti in upoštevati. Zato bo treba za ustrezne kadre bolj skrbeti, tem, ki se po svojih močeh trudijo, pa bolj pomagati. Družbeno-moralna vzgoja in spoznavanje samoupravljanja s temelji marksizma sta lahko le ustvarjalen proces, zato ju ni mogoče omejevati na učne ure družbeno-moralne vzgoje. Na tem področju se morajo prepletati vse vsebine, oblike in načini vzgojnega dela. Pouk morale, in predvsem znanje o družbeni,bi morali osvetljevati z okoliščinami, smotri in možnostmi, ki omogočajo doživljanje in ustvarjanje ustrezne moralnosti. Razvija naj zdravo kritiko in sposobnost za stvarno ocenjevanje razmer doma in drugje, zlasti pa pomaga človeku, da se zave, kaj lahko stori, kako se lahko uveljavi, kako lahko ustvarjalno krepi samoupravne odnose — je naglašal Edvard Kardelj v razmišljanju o nekaterih nalogah na področju samoupravne teorije in prakse. Samoupravljanja se torej ni mogoče naučiti na pamet iz knjig, temveč je take odnose na podlagi temeljnega marskističnega odnosa do sveta treba samoupravno iskati in ustvarjati v življenjski resničnosti. In mnogi naši učitelji, pionirji na tem področju, so že veliko naredili, treba pa bo narediti še več — z združenimi močmi. DR. RUDI LEŠNIK nosti ilustracij, kar lahko povzroči zamudo pri izidu učbenika. Priprava ilustrativnega gradiva za besedilo je zahtevno delo, ki ga opravi založba šele potem, ko dobi‘rokopis. Ko bi založbe sodelovale že med pisanjem, bi časovno veliko pridobili. Pri oblikovanju rokopisa so izredno pomembni tudi jezikovni standardi, s katerimi mora obstajati dobra komunikacija med piscem in učencem. V učbeniku morajo biti natančno opredeljeni posamezni izrazi, izogibati se je treba dvoumnostim, učbenik mora biti neoporečen glede spološne jezikovne kulture izražanja. Ko avtor odda rokopis, ga ocenijo recenzenti glede na to, kako ustreza iz idejnega, strokovnega, pedagoškega, psihološkega in jezikovnega vidika, v skladu s konceptom učbenika. Dopolnitve, ki jih predlagajo, je treba upoštevati pri zadnji redakciji rokopisa. Naloga urednika na Zavodu SR Slovenije za šolstvo je, da usklajuje delo med avtorji in recenzenti v tej fazi. Usklajen rokopis se predloži v potrditev. V skladu z zakonom o osnovni šoli potrjuje učbenike in učila za osnovno šoto Strokovni svet SR Slovenije za vzgojo in izobraževanje. Strokovni svet SR Slovenije bo na svoji novembrski seji obravnaval predlog pravilnika o potrjevanju učbenikov in učil za osnovno šolo. Isti zakon tudi določa, da se v osnovni šoli uporabljajo samo potrjeni učbeniki. Določanje učbenikov ob vzgojno-izobraževalnih programih za srednje izobraževanje pa sodi v pristojnost posebnih izobraževalnih skupnosti. Potem ko je učbenik potrjen, prevzamejo rokopis založniške organizcije. Rokopis obdelujejo grafično-tehnični uredniki, ko- . rektorji in drugi, skratka, do izida učbenika je še zelo dolga pot. Svoje roke imajo založbe, tiskarne, dobavitelji papirja itd. Družbena odgovornost pri ustvarjanju učbenika je tako razdeljena med številne dejavnike. Delo med njimi je zelo težko uskladiti in usmerjati, kar je pogosto tudi vzrok za nepravočasen izid posameznega učbenika. Sestavni del ustvarjanja učbenikov bi moralo biti raziskovalno delo. Raziskovalni programi pa bi morali nastajti tako, da bi vanje vključevali ustrezne strokovnjake iz raznih institucij, prav tako bi morali združevati materialna sredstva. Nasploh bi bilo združevanje kadrov in sredstev racionalno in bolj učinkovito v vseh fazah nastajanja učbenika. Priprava učbenikov postaja vedno bolj delo številnih sou-stvarjalcev-avtorjev, pedagogov, psihologov, strokovnjakov za določena področja znanosti, praktikov, likovnikov, urednikov, grafično-tehničnih oblikovalcev, lektorjev, korektorjev in drugih. Poleg tega pa načrtujemo učbenik z drugimi spremljajočimi učnimi sredstvi (v sklopu didaktičnega kompleta),kar pa zahteva še druge strokovnjake. V kratkem sestavku je težko povedati kaj več o široki problematiki učbenikov, saj bi morali vključiti še informiranje, distri-buejo, prizadevanja za brezplačne učbenike, ki potekajo pri nas v zadnjih letih v okviru družbenega dogovora o izvajanju družbene akcije za organizirano preskrbo osnovnih šol z učbeniki. MAJDA ZAVAŠNIK Pri narodu, kakršen je slovenski, je treba posvetiti vsem vrstam in stopnjam raziskovalnega dela, hkrati pa vsemu, kar sodi zraven ali kar je z njim integralno povezano (npr. univerza), sorazmerno več pozornosti kot pri t. L velikih narodih. Taka skrb terja seveda sorazmerno naši majhnosti velikanski materialni in intelektualni napor. Vprašati se je seveda konec koncev zmeraj treba, koliko objektivno zmoremo in kako naj to izračunamo, koliko dejansko hočemo, koliko smo mimo besed pripravljeni tudi vložiti. Poenostavljen odgovor bi se glasil nekako takole: zmoremo precej več, kot je videti, dosezamo precej več, kot je splošno znano, dejansko pa hočemo manj, vsekakor pa ne dovolj, ker ne živimo samo pod vplivom zamišljene prihodnosti, ampak tudi pod pritiskom preteklosti, kar pomeni zaostalosti in nevednosti. (Beno Zupančič, Za kulturno življenje, /Mloiba Obzorja Marihc 1975) Veter se je zaganjal v odpadlo jesensko listje. Vzhodno pobočje bregov je še osvetljevalo sonce, spodaj, pod strehami slovenjegraških poslopij, pa se je že obešal mrak. Rezkemu zvonenju šolskega zvonca so sledili tisti — »zdravo... zdravooo!« Menda ni nikoli razmišljal o tem, da bi si nadel Jolmoštrsko suknjo \ V mladosti so življenjske poti kot strelke —premočrtne pa vendar brez pravega cilja. Nič drugače ni bilo med šolanjem na mariborski gimnaziji. Na univerzi pa, kjer je študiral nemški in angleški jezik, so se življenjska hotenja že izoblikovala v jasnejšo podobo. Seveda jih je bilo tudi tam malo, ki so se kanili zapisati pedagoškemu delu. Toda, tako je bilo pred dvajsetimi leti. Je zdaj drugače? Nekoč so osnovnošolski učitelji rekli: »Franček je bistra glava. V šole biga bilo treba poslati!« In tako se je tudi zgodilo, čeprav je bil to prleški ,pobec‘, čeprav je imel komaj štiri leta, ko mu je umrla mati. V letih, ko je hodil v gimnazijo, je ostal tudi brez očeta. Nič brezskrbnega ne more biti v takšni mladosti. Vsak dan je kocka v tlakovanem spoznanju, da je svet pač neizprosen. Seveda bi bilo tudi Frančku težje, če bi ne bil deležen socilane pomoči. Saj so vendar na vsakem koraku govorili, da v socializmu ni treba nikomur stradati; človeku je treba omogočiti, da razvije svoje sposobnosti, s katerimi bo kasneje koristil družbi. Slednje pa nikakor ni pomenilo, da si bil lahko ob ustrezni družbeni pomoči sam križem rok. To bi lahko ranilo človekov ponos. Takrat, ko se je Franček oziral naokrog, da b{ si kot študent tudi sam prislužil kakšen dinar, je prišel med novinarje mariborskega »Večera«, kasneje med radijske novinarje; v okolje, ki mu je ostal dolgo časa zvest. Poslušam ga, ko mi pripoveduje o prvem delovnem mestu na Inštitutu za sociologijo in filozofijo pri ljubljanski Univerzi. Vključil se je v delo skupine za sociologijo kulture, ki jo je vodil profesor Boris Ziherl. Omenja tudi sodelovanje v uredniškem odboru slovarja slovenskega knjižnega jezika. Zanj je zbral in s pojasnili opredelil gesla za sociološko terminologijo. Jezik in naša izobrazba? Začetek svojega razmišljanja o tem vprašanju postavi franček Las-baher — v Prlekijo. »Za to območje je značilno veliko izobražencev, ki so pomembno delovali v slovenskem kulturnem prostoru.« Omenja Miklošiča, Vraza, Murka...! »Zdi se, da je bil v tem okolju doma izrazit posluh za slovenski jezik.« Tretjina študentov, ki so bili vključeni v »prleški študentski klub«, je študirala slavistiko, druga tretjina kmetijske vede, drugi pa različne druge vede. In zdaj?« Nekoč imenitni jezikovni posluh dandanes slabi! Slabi skoraj na vseh področjih. Pedagoški delavci ugotavljamo to pri vsakdanjem delu. Učenci se neradi poglabljajo v jezikovno znanje. Pogosto jih je težko naučiti celo temeljnih jezikovnih prvin. Jezikovno površnost zaznavamo vsepovsod. Strokovne zadeve so le redkokdaj obdelane tudi z jezikovne plati. Včasih so govorili, da bosta televizija in radio nadomestila, kar so nekoč dobivali ljudje iz knjig. Kako zelo so se zmotili!« Razkazuje mi šob. Še malo se ne trudi, da bi prikril ponos, za katerem tičijo spomini na sto let staro poslopje, v katerem ni bilo mogoče sodobno poučevati. Tu, v novem šolskem centru, katerega rojstvo sega v leto 1976, je seveda precej drugače. Vsakemu kotičku je mogoče pritakniti besedico »naj«. Šolski center je nastal iz nekdanje ekonomske šole, ustanovljene leta 1960. To je bila prva srednja šola v Sbvenj Gradcu oziroma v Mislinjski dolini. Leta 1971 ji je sledila ustanovitev šole za prodajalce, nato srednja SREČANJE LITERATOV NA KOZARI Slovesnosti, posvečene revoluciji in svobodi Srečanja mladih literatov na Kozari, ki so se začela pred sedemnajstimi leti, so že zdavnaj prerasla v eno najpomembnejših književnih manifestacij v SR Bosni in Hercegovini, v svojevrstno jugoslovansko manifestacijo, ki ohranja tradicije naše socialistične revolucije in svobode. Na teh srečanjih sodelujejo književniki vseh naših narodov in narodnosti, njihove besede in sporočila pa posluša ob sklepnih slo-vensnostih na tisoče prebivalcev podkozarskih občin: Prijedora, Banjaluke, Bosanske Dubice, Bosanskega Novega, Bosanske Gradiške, Srpca, Laktaša in Sanskega mosta, ki tudi organizirajo ta književna srečanja. Pred tremi leti je bila ustanovljena tudi književna nagrada Skender Kuleno-vič, ki jo podeljujejo ljubijski rudarji na srečanjih literatov na Kozari za najboljše književno delo, ki sta ga navdihnila narodnoosvobodilni boj in socialistična revolucija. To pomembno književno priznanje sta prejela do zdaj Branko Čopič in Rodoljub Colakovič, letos pa Jure Kašte-lan. K uspehu književne manifestacije na Kozari pa veliko prispevajo tudi bosansko-hercegovski založniki, ki priredijo razstavo izdanih del. Letošnja, 1 7. literarna srečanja na Kozari, ki se jih je udeležilo okrog 70 književnikov iz vseh naših republik in pokrajin, so bila posvečena življenju in delu tovariša Tita. Navdihnili so jih Titovo delo in njegova sporočila, humanistične vrednote našega narodnoosvobodilnega boja in socialistična revolucija. Z njimi naj bi bogatili in ohranjali temeljne pridobitve —bratstvo in enotnost, enakopravnost in socialistična skupnost naših narodov in narodnosti. Ivan Brigič, izvršni sekretar predsedstva centralnega komiteja Zveze komunistov Bosne in Hercegovine je ob tej veliki uri poezije na Mra-kovicipoudaril, da so ta literarna srečanja na Kozari resnične svečanosti revolucije in svobode, prazniki duha, ki s pesniško besedo spodbujajo v ljudstvu moč in ustvarjalnost in nenehno vodijo k napredku, osvobajanju dela in človeka. Da bi dobili popolnejšo predstavo o širini in bogastvu letošnjih literarnih srečanj na Kozari, bi morali pisati o številnih literarnih večerih v podkozarskih občinah; o slovesnem podeljevanju nagrade »Skender Kuleno-vič« pesniku in revolucionarju Juretu Kaštelanu in o literarnem večeru v amaterskem gledališču v Prijedoru, o impresivni razstavi fotografij in vojnega albuma Draga Mažarja, kije bila v Prijedoru, o veličastni uri poezije na Mrakovici, o razstavi knjig sata- POGOVOR S FRANČKOM LASBAHERJEM, RAVNATELJEM ŠOLSKEGA CENTRA SLOVENJ GRADEC Zvečer se spomniš, kako dolg je bil dan zdravstvena šola pa upravno — administrativna in poklicna administrativna. Tem se je pred štirimi leti pridružila še gostinska poklicna šola. Pod streho Šolskega centra je zdaj 1150 učenik in učencev, 52 stalnih članov učiteljskega zbora in trideset zunanjih sodelavcev. Nekaj manj kot tretjina vpisanih učencev je iz matične, slovenjgraške občine, nekaj več jih prihaja iz občine Ravne, drugi pa iz Velenja, Dravograda, Radelj... nekateri tudi iz sosednje republike. Zanimivo je, da je občina Slovenj Gradec po gospodarski razvitosti med šestdesetimi slovenskimi občinami na skromnem štiridesetem mestu. V kulturno -prosvetni razvitosti je visoko pod vrhom. K temu v marsičem prispeva tudi Šolski center. »Pri nas kar ,vrejo* različne zunajšolske dejavnosti,« je prešerno poudaril Franček Lasbaher. »Začetki znamenitih mednarodnih razstav v slovenjgraški galeriji izvirajo iz našega kluba Organizacije združenih narodov. Pravzaprav smo lahko na moč zadovoljni, da živimo v okolju, ki veliko prispeva h kulturni zavednosti naših učencev. Pravzparav gre za obojestransko — medsebojno vplivanje. « Iz Ljubljane v Slovenj Gradec': Zasmeje se. Potlej začne govorit o imenitni naravi tam okrog. S podatkom, da je žena tod domačinka, se še nekoliko bolj približa odgovoru. » V Ljubljani ni kazalo, da bi dobil stanovanje. Tu pa so potrebovali strokovno usposobljene učitelje. S stanovanjem ni bilo težav. Jaz pa sem želel predvsem delati, preverjati samega sebe in prispevati k razvoju takrat še mlade šole. Imamo pravzparav tiste vrste šol, ki so v Sloveniji slabše kadrovsko zasedene. Znano je, da je glede tega najboljše v gimnazijah. In vendar poučujejo zdaj na naši gostinski šoli sami ustrezno strokovno usposobljeni učitelju« Mladina? Žal smo že vse predolgo priče, kako se ogiba proizvodnim poklicem. Različnim vzrokom zato se pridružujejo tudi razumljive želje staršev, da bi njihovi otroci dosegli kar največ v Življenju. Med željami in sposobnostjo pa je pogosto trpka resnica. Mladim ljudem je treba omogočiti, da dosežejo čim višjo stopnjo izobrazbe, in razvijejo vse sikaj presoja na splošno. Zdi se, da bomo v Sbvenj Gradcu prikrajšani za dva vzgojno-izobra-ževalna programa. Gre za to, da so pri nas v Sbveniji nekateri strokovnjaki prepričani, da je mogoče izredno kakovost doseči samo v velikih republiških središčih, v velikih šolah. V našem šolskem centru pa že lep čas dokazujemo, da temu ni vselej tako.« Franček Lasbaher svoje sposobnosti, ki jih bodo ka-sneji lahko koristno uporabljali in razvijali pri delu. Vse to v poklicnih šolah, vsaj v zdajšnjem šolskem sistemu, ni bilo vselej mogoče. »Starše bomo morali še krepko prepričevati,« meni Fra-nečk Lasbaher, »da bo z novim usmerjenim izobraževanjem drugače, boljše. Toda novi sistem je nedvomno tako zasnovan, da bo omogočal vsem sposobnim tudi vrhunsko stopnjo izobrazbe.« Kaj spreminja usmerjeno izobraževanje v slovenjgraškem Šolskem centru? »Ne morem se znebiti vtisa, da se ob razpravah o usmerjenem izobraževanju mar- Govoriva o korenitih spremembah v proizvodnih odnosih in v upravljanju, o revolucionarnem napredku na področju tehnologije in znanosti, v družbenoekonomskih odnosih in v političnem sistemu. Čudno bi bilo, če ta preobrazba ne bi zajela tudi šole. »Pogosto izobražujemo in usposabljamo za zastarelo tehnologijo, ne pa za tisto, ki jo uvajamo,. ki je morda šele na poti do nas. Razumljivo je torej, da je treba podpreti reformna prizadevanja. Le tako bo šola sposobna slediti hitremu družbenemu razvoju. Res pa je, da so velikokrat zahteve tega razvoja večje, kot j im l lahko šole s svojimi možnosti g sledijo. Gre za materialno uspo' t( sobljenost šolstva, za uvajanj1 v; učne tehnologije; gre za vpraša' 4 nja šolskega dohodka, ki se ni' nehno zmanjšuje.« Pogovoru dodava še staltj ponavljajoče se vprašanje o drri' benem vrednotenju pedagoške# dela. » Tudi na tem področju p6' novno capljamo za drugimi p°' dročjizdruženega dela,« trdipf°' fesor Franček Lasbaher. Seve^ bi se lahko izgubila v naštevanj11 posebnosti učiteljevega dela, 1 poudarjanju najrazličnejše obrt' menjenosti.« Pomembno jf da ni človek obremenjen s svojo11, poklicem, dane živi med mktdiA ljudmi kot med posekanimi debi1 dreves. Imenitno je, ko postat1 tvoj nekdanji učenec spet tvoj delovni kolega.« i Stopiva v zbornico. Kleped mo. Popijemo kavo. In spet ni' čenjamo pogovore o vselej aš tualni temi — naši učenci, naši šola. Nekdo je v šali omenil, d1 Franček Lasbaher ni posebd strog ravnatelj. Je v sistemu spl razumevanja, samoupravljanji strogost sploh potrebna? NajpO membnejše je krepiti zdrav odnoj do dela, do trdnih medsebojni vezi, do kritike in spodbud. Imt' nitno je, če se šele pri večerji spO' mniš, da šibil pravzparav ves drf v šoli. S časom pa je tako kako rzzirt skim dnem — hitro ga zmanjka Greš mimo knjigarne in se ustali ob izložbi. Vstopiš, kupiš knji# in si rečeš: »Danes je še ne bot odprl, ampak jutri. Morda bo ni slednji teden tudi; zanjo neki časa. Odpeljati se moram v Prh kijo. Obljubil sem otrokom i ženi...! Tudi tam je zdaj vse d tl gače. Nekoč smo še kopali Ščavnici. Mura je bila kristalih čista...!« Veter je pojenjal. Ltvrišč, kit je oznanjal šolski zvonec, se j pletel še naprej v večer. SILVO TERŠEK jevskih založnikov, ki so jo pripravili na Kozari IRO Veselin Masleša, IGKRO Svjetlost in NIŠRO Oslobodjenje. Ob slovesni podelitvi nagrade Skender Kulenovič v direkciji rudnika Ljubija v Prijedoru je predsednik žirije za podeljevanje te nagrade dr. Kosim Prohič v novo delo edinstveno tudi po izrazni moči njegovih pesmi. Na literarnem večeru, jx>sve-čenem Juretu Kaštelanu, ki ga je vodil književnik Mladen Oljača, sodelovali pa so književniki Janko Djonovič, Djakomo Skoti, Georgij Stradelov, Ciril Zlobec in znana igralka Vera Crvenčanin, je književni kritik Jakov Jurišič po udaril, da je Jure Kaštelan, ki se je bojeval za svobodo s puško in 5 peresom, tako kot Ivan Goran Kovačič in Skender Kulenovič, ustvari! najbolj pretresljive in najbolj blesteče verze stihe naše poezije med vojno in po njej. Velika ura poezije na Mrakovid: jugoslovanski pesniki recitirajo pesmi, posvečene tov. Titu, Kozari in revoluciji svoji besedi poudaril, da je pesnik Skender Kulenovič, ki se je z Življenjem in poezijo opredelil za revolucijo in svobodo, s celotnim književnim delom pokazal, da sta pojma ustvarjalnost in revolucija identična in da je Kaštela- Posebnost letošnjih srečanj literatov na Kozari je bila velika ura poezije na Mrakovici, na kateri so pred tisoči zbranih občanov, mladincev in pionirjev PodkoZarja, med katerimi so bili tudi številni borci in narodni he- roji s Kozare in znani družbeno-politični delavci iz SR Bosne in Hercegovine, brali svoje pesmi pesniki iz vseh naših republik in pokrajin. To je bil pravi ognje- met verzov, posvečenih tovariš'1 Titu, narodnim herojem, Koza1!' revoluciji, naši deželi in dela'/’ cem. MILAN R. MARKOVIČ va im ko lei br; Va Ho Mesec knjige '80 Pr: te[ va! Tako kot pred osmimi leti poteka tudi letos v Bosni in Hercegovini tradicionalna jugoslovanska kulturna manifestacija mesec knjige. Kultumo-prosvetna skupnost, Bosne in Hercegovine, ki organizira to prireditev in pripravljalni odbor pod vodstvom Refika Hukiča, člana izvršnega sveta skupščine SR Bosne in Hercegovine, so pripravili tudi za letošnjo slovesnost izredno bogat spored. Predvideno je, da bo mesec knjige slovesno odprt 6. novembra, razne prireditve pa so se že začele. V Beogradu je bila npr. tiskovna konferenca, v jugoslovanskih množičnih občilih je bilo objavljeno Sporočilo ob mesecu knjige, začel pa se je tudi dopisni simpozij Z naslovom Vloga založnikov in knjigarnarjev pri širjenju knjige (prva poslana dela že objavlja Oslobodjenje). Na vrsti je literarni večer, na katerem bosta sodelovala po dva književnika iz vseh republik in pokrajin, katerih knjige so izšle letos. V spored meseca knjige 80 se bo uvrstila tudi Televizija Sarajevo z oddajo Mozaik, v kateri bodo sodelovali jugoslovanski književniki in drugi javni delavci. Na dan, ko se bo začel mesec knjige, 6. novembra, bodo vs.ara- vskem umetnostnem paviljoš' olegium artisticum odprliraz^ j: Pisana beseda v Bosni in HC •govini od najstarejših časov d1 ta 1918. Na tej razstavi, ki bo f če prezentativni razstavi Umetno^ br; j jugoslovanskih tleh od prO; bal idovine pa do danes največf t?p 'd tur ni dogodek v Bosni in W •govini, bo razstavljenih okrol M) starih rokopisov, listin, knjl( časopisov, ki so jih za to p!i' žnost vzeli iz številnih muzeji ijižnic, arhivov in samostane' e Jugoslavije in iz tujine: zstavo, ki bo od 6. do 20.n°' ■mbra, bodo predstavili bf tj igo Pisana beseda v Bosni1,1 ercegovini. Članke v njej so th' šali naši najpomembnejši stre' D( lis Pe< br; to\ Poi škc vnjaki s področja književnost, -r>~'—' ~ Kultumo-prosvetrf ^ Pobuda „v-y, v* r~-- jjj. upnosti Bosne in Hercegovini ■ '' bi spodbudila tudi druge kč d° no-prosvetne skupnosti v vsP fih republikah in pokrajine'!’ 4 bi v prihodnjih osmih let1' pj ika od njih pripravila jugos'0' tsko slovesnost ob mesC') iige. Tedaj naj bi organizif^ tv tako tematsko razstavo f! iavile podobno knjigo. Tako ^ stala izredno pomemb"' iižnica, ki bi vsebovala celot"1 1 do vi no jugoslovanske pis""1 LAN R. MARKO VIČ Pei trn kai za jej: zal Gl, del stu >nt Pit, Inštruktorji v OZD Temeljni družbeno-politični dokumenti, kongresne resolucije in ^kon o usmerjenem izobraževanju nalagajo organizacijam združena dela pomembne naloge ob preobrazbi vzgoje in izobraževanja, druzeno ddo vse močneje vplivs n& vsebino* obseg* troj&nje m orgo-(i Nacijo vzgojno-izobraževalnega dela v vzgojno-izobraževalnih or-" taoizadjah, hkrati pa se v skrbi za svoj razvoj aktivno vključuje v načr-■i *°vanje kadrovskih in izobraževalnih potreb ter pospešuje izobraže- 0, v^ije svojega kadra. Krepi in spreminja se vloga izobraževalnih sre-