Aspects of titanium-implant surface modification at the micro and nano levels - Milinković, Iva (Materiali in tehnologije, 2012)
Oblika, kemična sestava in makro- ter mikrotopografija površine implantata so bile raziskovane kot najpomembnejši dejavnik, ki pozitivno vpliva na kostni prirast. Titan in njegove zlitine se uporabljajo več kot 20 let kot biomedicinski material v ortopedski in zobni kirurgiji zaradi dobrih mehanskih lastnosti, odpornosti proti koroziji, zaradi celične netoksičnosti in majhne vnetne reakcije s periplantatnim tkivom, kar vse potrjuje njihovo biokompatibilnost. Ugodno biološko vedenje se pripisuje tanki naravni oksidni plasti, ki spontano nastane na površini titana. Znano je, da ima hrapavost površine pomebno vlogo pri pritrditvi implantata. Temu ustrezno so nekateri avtorji omenili obstoj nekega optimalnega območja hrapavosti površine. Oblika površine titana se lahko spremeni kemijsko ali fizikalno ali na oba načina, kar poveča prirast biomateriala. Za spremembo oblike površine se uporablja več načinov. Hidroksiapatitna prekritja s predhodnim jedkanjem ali brez jedkanja s kislino se uporabljajo za tvorbo grobe, potencialno bioaktivne površine. Peskanje z oksidnim prahom s kemijskim jedkanjem ali brez njega se tudi uporablja za ustvarjanje grobe površine. Debele plasti oksida, nastale z anodno ali termično oksidacijo, se uporabljajo za pospešitev procesa kostnega prirastka. Idealna mikrotopografija površine je še vedno neznana, zato ker je težko uskladiti lastnosti površine s kliničnimi rezultati. Ker je potrebno boljše poznavanje, je bilo analiziranih več površin titana in modificirana površina implantata je bila na mikronivoju natačno preiskana. Dodatno so bili uporabljeni nanodelci zlata (Au) za dodatek na mikronivoju spremenjene površine. Ustrezen pregled doseženih rezultatov je predstavljen v tem prispevku.
Keywords: implantat; implantati; titan alloys; titanove zlitine; modifikacija površine; surface modification; microstructure; mikrostruktura