Nepravočasno vnovično pisanje - Dunwoodie, Peter (Primerjalna književnost, 2008)
Cenzura neizbežno generira podobe represivnih režimov, prohibicije in sankcij. Na ta način vsiljuje sliko avtorja kot figure, ki je transgresivna, heroična in subverzivna; predstavi ga bodisi kot žrtev ali kot malopridneža. Toda cenzura v resnici ne potrebuje vedno zunanjega agenta; ko privzame obliko samocenzure, se pogosto zabrišejo meje med pišočim subjektom in represivnimi mehanizmi in institucijami. Prispevek se bo osredotočil na znani primer samocenzure v pisanju francoskega avtorja Alberta Camusa ter njegovo soočanje z alžirsko vojno za neodvisnost. Raziskali bomo nekatere mehanizme, s katerimi so bile potlačene pritožbe ene skupnosti, da bi utemeljili zahteve druge. Skušali bomo pokazati, da je Camusev Prvi človek političen tekst, ki išče načine, kako bi s pomočjo procesa selektivnega spominjanja ponovno napisal oz. pre-pisal zapuščino francoskega kolonializma v Alžiriji ter tako ustvaril etični temelj za dialoški političen projekt.
Keywords: Camus, Albert, 1913-1960; literatura in cenzura; francoska književnost; French literature; Alžirija; avtobiografski romani; zgodovinski spomini; samocenzura