"Danos, enganos y desenganos, frutos son de los anos" - Oman, Špela (Verba hispanica, 2012)
Ena najpogostejših baročnih tem je nedvomno tempus fugit, ki v španski poezijizlatega veka porodi vrsto razmišljanj o kratkosti življenja, minljivosti tuzemskega in vseprisotnosti smrti. V baročnih sonetih o minljivosti je obsedenost s časom moč opazovati tudi na ravni rime, ki še zdaleč ni le zvočni okras, saj pesmi dodaja izrazito semantično vrednost. Med rimanimi besedami, kot so npr. anos - danos - enganos - desenganos ali manana - vana, jornada - nada, ki se na skoraj obsesiven način pojavljajo v baročni poeziji, se vzpostavijo semantični vozli, ki poudarjajo glavno temo soneta. Napodoben način se znotraj sonetov o efemernosti življenja med besednimi pari, kot so encina - ruina, vida - desvanecida, humano - gusano, besos - huesos, kljub pomenskim razlikam vzpostavi močna semantična vez, ki usmerja pozornost na uničujoče učinke odtekanja časa. Razloge za neumorno iskanje pomenljivih sozvočij pri pesnikih zlatega veka gre z gotovostjo iskati v estetski naravnanosti dobe, ki teži k prepletanju oblikovne virtuoznosti in intelektualne ostrine. Semantična rima tako nastopa kot ena od nosilk pomena, kot odmev, v katerem odzvanja pesniško sporočilo, obenem pa kot eno od sredstev za doseganje baročne težnje po enovitosti. Kot se v baročni arhitekturi steber, ki podpira fasado, podreja učinku celote, se tudi rima v baročnih sonetih staplja z idejo besedila.
Keywords: španska poezija; barok; rima; zlati vek; čas