KA
ZA
LO
ORGANIZACIJA ZNANJA
letnik 13, zvezek 3, 2008
h
ttp
:/
/h
om
e.
iz
u
m
.s
i/
co
bi
ss
/o
z/
UVODNIK
^LANKI
Matjaž Kovačič
Védenje v vedênju
.........................................................................................................88
Judit Zágorec-Csuka
Knjižničarstvo na Madžarskem
.......................................................................................................109
RAZGOVOR
Ivan Pehar
.......................................................................................................116
PORO^ILA
Metka Bakan Toplak, Dušan Majer, Alojz Urbajs
Konferenca Dnevi slovenske informatike 2008
.......................................................................................................120
Breda Emeršič, Darja Bokša-Faraguna, Renata Habjanič
Konferenca STC TransAlpine Chapter 2008
.......................................................................................................126
Marjan Vaupotič, Robert Vehovec
Konferenca JAVAONE 2008
.......................................................................................................128
Marta Seljak
Konferenca ALA 2008
.......................................................................................................134
Breda Emeršič
Posvetovanje DOK_SIS_2008
.......................................................................................................140
Robert Vehovec
Teden sestankov ISO TC46
.......................................................................................................146
OCENE
Poročilo JISP in Springerjev webinar
.......................................................................................................151
ISSN: 1580-979X
Vpis v razvid medijev MK pod številko 337.
Ustanovitelj in izdajatelj
Institut informacijskih znanosti Maribor
Za izdajatelja: mag. Tomaž Seljak
Odgovorni urednik: mag. Franci Pivec
Naslov uredni{tva
Uredništvo OZ
Institut informacijskih znanosti
Prešernova 17, 2000 Maribor
e-pošta: oz@izum.si
telefon: 02 2520-402
faks: 02 2524-334
Uredni{ki odbor
dr. Maks Gerkeš (Maribor), Žaklina Gjalevska (Skopje),
mag. Janez Jug (Ljubljana), Nadia D. Karačodžukova
(Sofija), dr. Stela Filipi Matutinović (Beograd), dr. Ismet
Ovčina (Sarajevo), mag. Franci Pivec (Maribor), dr. Mar-
ta Seljak (Maribor), dr. Tvrtko M. Šercar (Maribor),
dr. Zdravko Vukčević (Podgorica)
Uredni{tvo
Tehnično urejanje: mag. Boštjan Krajnc, Davor Bračko
Lektoriranje: dr. Renata Zadravec Pešec, Saša Marinković
Oblikovanje naslovnice: Andrej Senica
Tisk
Grafiti studio Maribor
Naklada
1000 izvodov
Elektronska verzija
http://home.izum.si/cobiss/oz/
Revija izhaja četrtletno. Cena posamezne številke je 4 EUR.
Letna naročnina je 16 EUR, za študente 8 EUR. Za člane
COBISS je naročnina všteta v članarino.
ORGANIZACIJA ZNANJA
Publikacija sodi med proizvode, za katere se plačuje 8,5-odstotni
davek od prometa blaga in storitev na osnovi 7. točke 25. člena Za-
kona o davku na dodano vrednost.
UV
OD
NI
KJesen je čas številnih knjižničarskih konferenc, med katerimi pa letos ni Cobissove konference, kar so mnogi opazili in nejeverno povpraševali po njej. Obseg, do katerega se je razvila, in omejeni
viri so IZUM-u narekovali odločitev o prehodu na bienalna srečanja. Vsekakor pa je za organiza-
torje lepo doživetje, da toliko ljudi iz različnih držav pogreša njihovo prireditev, kar je tudi znak,
da se je že izoblikovala nevidna mednarodna skupnost “Cobissovcev”, ki zna biti zelo pomembna
pri razvoju in širitvi sistema.
Tudi sicer so knjižničarske konference zelo koristne prireditve, ki veliko doprinesejo k profesio-
nalni rasti osebja v knjižnicah. S to ugotovitvijo prav nič ne zmanjšujemo pomena knjižničarskih
“šol”, pač pa vidimo konference kot obliko “samoizobraževanja” in javne promocije poklica in
stroke. Lahko bi naredili primerjavo s slovenskim učiteljstvom, ki se je dvignilo iz boleče podre-
jenosti prav po zaslugi pedagoških konferenc, prvič dovoljenih s “šolsko ustavo” iz sedemdesetih
let 19. stoletja. Te konference so spodbudile nastanek strokovnih časopisov, založb, ustvarile po-
vezave s svetovno pedagogiko, povečale ugled učiteljskih šol itd. Ko je bil ustanovljen prvi uni-
verzitetni pedagoški študij, smo Slovenci že imeli vrsto uveljavljenih pedagoških strokovnjakov in
izoblikovan pedagoški poklic, ki je v okolju že nekaj pomenil.
Posebej razveseljivo je, da na knjižničarskih konferencah močno narašča število aktivnih udele-
žencev. V tem ne vidimo zgolj krepitve samozavesti knjižničark in knjižničarjev, ampak je izza
tega neko konkretno dogajanje v knjižnicah, ki je dovolj inovativno in odmevno pri uporabnikih,
da je vredno javne strokovne predstavitve. Naglo narašča “zaloga” primerov dobre knjižnične
prakse, iz katere lahko črpajo vse knjižnice. In vse se s tem čutijo izzvane, da bi tudi same prispe-
vale svoje inovacije. Brez konferenc bi težko prišlo do takega pozitivnega učinkovanja, ki bistve-
no prispeva h “konkurenčnosti” našega knjižničarstva. Žal pa so učitelji takšno izkušnjo v največji
meri opustili, kar nedvomno povečuje dvome o tem, ali je naša šola na pravi poti ali ne. Pri razvo-
ju knjižničarstva takšnih dvomov domala ni in precej natančno vemo, katera pot vodi naprej.
V tej luči je treba ceniti organizatorje knjižničarskih konferenc, še posebej tiste, ki se tega lotijo
poleg svojega rednega dela, žrtvujejo svoj čas in znanje ter se v za nevladne projekte neprijaznih
finančnih razmerah podajajo tudi v gmotna tveganja, ali se bo prireditev “izšla”ali ne. Na koncu
pa smo vsi skupaj bogatejši za neštete strokovne publikacije, nova spoznanja, koristne strokovne
naveze in prijateljstva, česar brez konferenc ne bi bilo.
Ni posebno odkritje, da je pogostnost in kakovost izmenjave strokovnih dognanj in izkušenj od-
ličen kazalec vitalnosti in relevantnosti stroke. V znanosti so vodilne tiste discipline, katerih pri-
padniki so povezani v “invisible college”, nevidne kolidže; tudi svetovni splet je nastal prav za ta
namen. Po drugi strani je “raztepenost” neke stroke zgovorno znamenje njene obrobnosti in neper-
spektivnosti. Knjižničarji se očitno imajo o čem pogovarjati, kar govori o dobrem zdravju njihove
stroke. Daleč od tega, da bi to pomenilo odsotnost resnih strokovnih dilem in velikih razvojnih
izzivov, a če je stroka “zbrana”, bo temu kos!
Strokovni časopis Organizacija znanja z zanimanjem spremlja strokovna srečanja na knjižničar-
skem in informacijskem področju, kar je razvidno iz močno zastopanih poročil v sleherni številki.
K sodelovanju v tej rubriki vabimo tudi nove sodelavce.
Franci Pivec
doi:10.3359/oz0803087
88 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
Izvleček
Avtor v svojem prispevku prikaže problem znanstvenega definiranja človeškega vedenja skozi re-
lacijo med vedenjem in telesom na eni ter družbenimi pravili na drugi strani. Znanstvene razlage
človeškega vedenja operirajo bodisi z biološkim, fiziološkim oziroma medicinskim pojmovanjem
telesa, ki determinira vedenjske vzorce bodisi z družbenimi, kulturnimi oziroma duhovnimi bitnost-
mi. Te vplivajo na vedenje posameznika in posredno tudi na njegovo telo. Prispevek na primeru
človeškega vedenja ponuja v razmislek relativni status znanstvenih dejstev, legitimnost objektivno
dokazanih trditev, metodologijo naravoslovnih znanosti ter epistemološki status znanstvenih »res-
nic«. Temeljni epistemološki vodili pri tem sta kartezijska skepsa in (kulturni) relativizem vednosti,
ki sovpadata z občim okvirjem sociologije vednosti, katere glavna predpostavka je fiktivni ali fan-
tazmatični status družbene realnosti. Če so navedene trditve upravičene, bi to lahko imelo za posle-
dico redefinicijo znanstvene klasifikacije védenja o vedênju.
Ključne besede
sociologija vednosti, filozofija znanosti, psihoanaliza, epistemologija, človekovo vedenje
Abstract
In his paper, the author presents the problem of how to scientifically define human behaviour
through the relation between behaviour and the body on one side and social rules on the other. In
scientific explanations of human behaviour, biological, physiological or medical understanding of
the body is used, which further determines behavioural patterns either through sociological, cultural
entities or entities of mind. These then have effect on the behaviour of an individual and indirectly
also on his body. On the example of human behaviour, the paper makes us think about the relative
status of scientific facts, the legitimacy of objectively proven statements, the methodology of na-
tural sciences and the epistemological status of scientific “truths”. In this, fundamental epistemolo-
gical guiding principles are Cartesian scepticism and (cultural) relativism of knowledge. They both
concur with the general framework of the sociology of knowledge, the main assumption of which is
fictional or phantasmatic status of social reality. If the aforementioned statements are justified, this
could lead to the re-definition of scientific classification of the knowledge on behaviour.
Keywords
sociology of knowledge, philosophy of science, psychoanalysis, epistemology, human behaviour
UVOD
V zahodnoevropski družbi velja za razlage človeškega
vedenja enako kot za pojmovanja telesa, namreč da so
podvržena dvema osnovnima načinoma vzročnosti. Na
eni strani je smer vzročnosti od duha k telesu, na drugi pa
od telesa k duhu oziroma mentalnim procesom subjekta.
V primeru razlag vedenja gre za vplive določenih bitno-
sti na človeškega duha, ki se vpisujejo bodisi v telesno
bodisi v družbeno sfero. Bistven dejavnik, ki vpliva na
interakcijo med duhom in telesom, je realnost. Predvsem
Matjaž Kova~i~
Institut informacijskih
znanosti, Maribor
Kontaktni naslov:
matjaz.kovacic@izum.si
VÉDENJE O VEDÊNJU
gre za družbeno konstrukcijo vednosti,1 ki vpliva na sub-
jektovo dojemanje okolja. Tako je mogoče oba načina
vzročnosti pri razlagah vedenja specificirati: na eni strani
gre za vpliv družbeno konstruirane vednosti in realnosti
na duhovne procese v subjektu, na drugi pa za vpliv tele-
snih kategorij na to duhovno komponento posameznika.
Vsekakor pa se v taki razdelitvi ohranja Descartesova
dihotomija med “res cogitans” in “res extensa” (prim.
Howson in Inglis, 2001). V prvi skupini razlag vedenja
gre torej za primat kategorije “res cogitans”, na katero
vpliva neka širša, vendar še zmerom duhovna bitnost, na-
doi:: 10.3359/oz0803088 1.02: PREGLEDNI ZNANSTVENI ČLANEK
M
89ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
mreč sistem realnosti in vednosti, v drugi skupini razlag
pa se causa vpisuje v “res extensa”, ki vpliva na subjekto-
vo vedenje. Vedenje se tako kaže kot neko vmesno polje
med duhom in telesom, kajti glede na obravnavane teorije
vedenja lahko vsaka od teh dveh bitnosti s svoje strani
vpliva nanj.
V nadaljevanju bodo najprej opisane teorije,2 ki zasto-
pajo kogitativno smer kavzalnosti, da namreč duhovne
bitnosti, kot so sistem vednosti in realnosti, motivirajo in
definirajo subjektovo vedenje. Pri tem bo posebna pozor-
nost posvečena vedenju, ki je ožje povezano s telesom,
kot so telesne tehnike in simptomi, ki se izražajo na telesu
ali jim telo predstavlja objekt. Nato bodo predstavljene
teorije,3 ki zastopajo obratno smer kavzalnosti, namreč
vpliv telesnih oziroma organskih bitnosti na subjektovo
vedenje. Pri teh gre za sklicevanje na naravne zakone,
ki obvladujejo človekov organizem, so temu organizmu
imanentni in preko organskih funkcij obvladujejo ravna-
nje predstavnikov človeške vrste.
KOGITATIVNE RAZLAGE VEDENJA
Ključno vprašanje pristopov, ki družbeno konstruirani
vednosti pripisujejo moč vpliva na posameznikovo ve-
denje, je, na kak način se družbene duhovne kategorije
prenesejo na subjekt, torej v njegov mentalni kategorijski
aparat? Predpostavka pri tem je, da subjektova duhovnost
regulira vedenje, ki ga manifestira telo. Teorije, ki želijo
zagovarjati to smer kavzalnosti, morajo najti podobnosti
med odnosi v kolektivni sferi vednosti in realnosti ter v
individualni oziroma subjektovi vedenjski sferi. S tem
bi dokazale relacijo med splošnimi in individualnimi
kategorijami realnosti in tako posredno njihov pomen za
stvarnost, saj je vedenje zmeraj vpisano v red razsežne-
ga.4
Socializacijska teorija
Širok spekter ravnanja, ki ga ima posameznik na voljo,
je omejen najprej fiziološko in nato družbeno. Glede na
to, da obstoji mnogo različnih ravnanj, ki so lahko v raz-
ličnih družbenih okoljih povsem različno kategorizirana,
je moč sklepati na vplivnost tovrstnih kolektivnih de-
javnikov. Na prej omenjeno vprašanje, kako oziroma na
kakšen način pride do prenosa kategorij kolektivitete na
partikularni nivo, ponuja odgovor socializacijska teorija
(prim. Hurelmann, 1980). Za konstrukcionistično razla-
go družbe prav socializacija predstavlja ključni operator
prenosa konstruirane vednosti in realnosti na subjekt.
Po Bergerju in Luckmannu so procesi socializacije tisti
procesi družbene intervencije, ki posameznika vpnejo v
simbolno mrežo realnosti. Vsak predstavnik vrste homo
sapiens lahko postane član katere koli družbe: “Posamez-
nik se ne rodi kot član družbe, član družbe šele postane.”
(prav tam: 121) Ta vseobsegajoči vpliv družbe na subjekt
implicira proces socializacije, ki skozi učenje omogoča
človeku privzemanje katere koli simbolne mreže. Seveda
pri tem sprejemanju ne gre za poljubno izbiro posamez-
nika, temveč za nujnost, ki je njemu objektivna (prim.
Godina, 1986). Ključnega pomena pri prenosu družbenih
pravil na posameznika po Bergerju in Luckmannu igra
vednost: “Vednost se v procesu socializacije prenaša na
naslednjo generacijo in se s tem internalizira kot subjek-
tivna realnost.” (Berger in Luckmann, 1966: 68)
Za proces socializacije so zadolženi sami člani te kulture,
ki že obvladajo specifično množico vednosti. Posamezni-
ki (socializanti) že obvladajo vednost, ki so se je priučili
v času svojega življenja, se reproducirajo in to vednost
posredujejo dalje svojim potomcem (socializandom).
Socializacija se odvija v ozkem družinskem in širšem
družbenem okolju in tako predstavlja proces celotne
interakcije posameznika z okoljem (prim. Hurrelmann
in Ulich, 1980; Godina, 1985). Individuum kot biološko
organizirana bitnost v določeni družbi potrebuje speci-
fične tehnike za preživetje in tehnike komunikacije za
sporazumevanje med posamezniki v družbi; potrebuje
torej elementarno oz. kategorijsko znanje, ki ga prejme z
učenjem in interakcijo z okoljem preko jezika.5 Pri pro-
cesu učenja kulture se internalizirajo tudi pravila, ki omo-
gočajo subjektu razumevanje njegovih lastnih doživetij.
Posameznik svoje izkušnje kategorizira v okvirih simbol-
nega sveta: “Simbolni svet zagotavlja red v subjektivnem
pojmovanju posameznikovega življenjskega izkustva.
Izkustva, ki pripadajo različnim področjem realnosti, se
namreč integrirajo v isti zaključen pomenski svet.” (Ber-
ger in Luckmann, 1966: 93)
Prav zaradi tako fundamentalnega vpliva kulture ob
samem začetku posameznikovega življenja se subjekt
skozi leta socializacije v določenem okolju oblikuje po
kulturnih standardih. Človek tako prevzema dve vlogi: do
rojstva je predvsem organizem, podvržen zakonom nara-
ve, s trenutkom rojstva pa postane objekt kulture. Učenje
teh pravil poteka preko verbaliziranih izkušenj in vklju-
čuje tako regularne kot iregularne prakse, ki predstavljajo
okvir za posameznikovo vedenje. Ta konformnost je tako
osebnostna kot telesna ter je tudi družbeno in subjektivno
nujna. Slednje je moč opaziti prav skozi proces sociali-
zacije, ki je naravnan kot obojestranski interes družbe in
posameznika.
Ker je vsaka družba zainteresirana za svoj kontinuiran
obstoj skozi čas, teži k temu, da posameznike socializira
v neki zaključen svet pomenov, ki so zanjo funkcionalni
(prim. Godina, 1985). Na subjekt proces socializacije
operacionalno začne delovati takoj ob rojstvu, katego-
rialno pa že prej.6 Subjekt nima druge razlage sveta in
je prisiljen razumeti stvari na kulturno specifičen način.
Matjaž Kovačič: VÉDENJE V VEDÊNJU
90 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
Tudi zanj je konformni pristanek na realnost funkciona-
len; družba ga namreč opremi s tehnikami preživetja v
njegovem življenjskem okolju (znotraj te družbe). Vsako
odstopanje od teh utečenih kulturnih vzorcev je disfunk-
cionalno tako zanj kot za družbo (prim. Godina, 1985:
392–403). Izguba vsakega člana za družbo pomeni manj
potencialnih “nosilcev kulture”,7 kar pomeni manjšo mož-
nost za njeno ohranitev. Za posameznika pa pomeni od-
klon od konvencionalnih pomenov, ki jih delijo vsi člani
“pojmovnega sistema”, in s tem nevarnost, da se, vpeljan
v svet določenih pomenov, izgubi v pluralnosti Realnega.
Zdi se, da je nevarnost disfunkcionalnosti za družbo večja
kot za posameznika, saj je njena interpretacija realnega
sveta stvari zgolj ena od možnih, posameznik pa je lahko
socializiran v vsako od njih.8 Prav zaradi tega je družbena
struktura rigorozna in totalitarna ter posamezniku ne do-
pušča dispozitivnosti glede kategorij, pomenov, pravil
vedenja, zavestnega mišljenja itd. Ta kategorična narav-
nanost družbe je seveda funkcionalna (Godina, 1986a;
1986b).
Kozmologija se preko procesa socializacije posreduje
subjektom, ki v tej kulturi živijo. Le-ta pa je ključnega
pomena, saj se znotraj interakcije, namreč skozi “uče-
nje kulturnih pravil”, fiksirajo centralni mehanizmi, ki
konstruirajo realnost. Vse te mentalne lastnosti in spo-
sobnosti, ki jih subjekt internalizira ali “pridobi kot član
družbe”,9 so pridobljene v tem procesu.
Naslednja značilnost socializacije je “bipolarnost” (Go-
dina, 1985). Pomembna je tako za posameznika kot za
družbo. Posamezniku ponuja mehanizme preživetja in
njegovo individualno učlovečenje, družbi pa zagotavlja
njeno kontinuiteto (prim. Godina, 1985: 394). V tem raz-
merju je pomemben še en vidik; posameznik je v odnosu
do družbe podrejen. Družba namreč s socializacijo nad
njim izvaja represivno učenje pravil. Celoten proces so-
cializacije ima tako značaj represivnosti, posameznik pa
predstavlja tisti element, katerega interesi se morajo zme-
raj podrejati družbenim (prim. prav tam). Tukaj ne gre za
nekak altruizem, pač pa za čisto funkcionalnost – družba
mora namreč vsiliti svoje interese zavoljo lastne repro-
dukcije. Iz tega razloga družba zahteva neko uniformnost,
podrejanje pravilom, ki jih nato morajo izvrševati ravno
posamezniki kot člani družbe. Subjektom se zdi upošte-
vanje zahtev družbe povsem normalno in samoumevno,10
saj skozi socializacijo to zahtevo razumejo kot svojo željo
(prim. Fromm, 1960: 229).
V okviru psihoanalitične teorije socializacije velja na tem
mestu omeniti pomen prvega objekta nege za subjektovo
duhovnost. Freud poudarja, da je v socializaciji mati
ključnega pomena tako za izbiro objekta kot za identifika-
cijo, ki sta poleg Ojdipovega kompleksa dve temeljni fazi
tega procesa. V Freudovi zgodnji fazi, kjer se po njego-
vem mnenju temeljni mehanizmi duhovnosti subjekta for-
mirajo okoli seksualnosti, poudarja pomen matere, kajti
“pravimo, da ima človek dva izvorna seksualna objekta:
sebe in žensko, ki skrbi zanj” (Freud, 1905b: 50). Ta
opredelitev v psihoanalizi ne velja zgolj v polju subjekto-
ve seksualnosti, temveč se kasneje z Lacanom in Žižkom
razširi na celotno duhovnost posameznika, predvsem v
odnosu do družbenih omejitev. Žižek izpostavi pomen
aktivnosti matere kot tiste dejavnosti, ki ureja subjektovo
dojemanje realnosti. Mati ali “prvobitni Drugi” (Žižek,
1984: 12) torej v psihoanalitični različici teorije socializa-
cije predstavlja univerzalni aparat zadovoljevanja. Prav
mati ekonomijo potrebe spremeni v subjektovo željo. Z
zornega kota subjekta je vsemogočnost in “samovolja”
Drugega tista, ki odloča o doseganju subjektovega ugod-
ja, kajti “Drugi je namreč tisti, ki lahko zadovolji potrebo,
ki nam objekt zadovoljitve lahko dá ali nam ga odvzame,
ki nam lahko prepreči dostop do objekta.” (Žižek, 1984:
14) Subjekt je torej postavljen v popolno odvisnost od
svojega objekta nege. V permisivnem modusu socializa-
cije to sploh ne predstavlja težave za otroka, saj je njego-
vim zahtevam zmeraj ugodeno s strani velikega Drugega.
Tako se subjekt navadi funkcionirati v omnipotentnem
okolju, v diadi otrok – mati, kjer so vse njegove zahte-
ve uslišane.11 V ta narcistični svet pa zarežejo družbena
pravila, ko subjekt vstopa v fazo odraslosti. V tej fazi
so ključnega pomena družbene omejitve, ki posežejo v
subjektovo omnipotentno okolje in ustvarijo “Ojdipovsko
situacijo”.12 Nastop teh omejitev za odraščajočega posa-
meznika Žižek imenuje “poseg Zakona”: “Pred posegom
Zakona se ‘prvobitni Drugi’, Mati, subjektu prikazuje
kot vsemogočni Drugi, subjekt je za zadovoljitev svojih
potreb povsem odvisen od (samo)volje, od ‘kaprice’ tega
Drugega. Z nastopom Zakona pa subjekt izkusi, da je
sam ta Drugi – Mati – že podvržen nekemu zakonu, da se
podreja očetovski Besedi; nastop Zakona torej ‘obrzda’
vsemogočnost in samovoljo Drugega, podredi ga nekemu
‘absolutnemu pogoju’.” (Žižek, 1984: 12)
Najtežja naloga za subjekt je uskladiti razkorak med
omnipotentno in “impotentno” realnostjo:13 v okviru
prve ni nikakršnih omejitev, druga pa sestoji predvsem iz
družbenih pravil, ki jih v infantilnem obdobju za subjekt
ni bilo. Prav ta moment, ko nastopijo družbena pravila,
zanima psihoanalizo s stališča posameznika, sociologijo
pa s stališča družbe, vozlišče teh dveh pogledov pa je
subjektovo vedenje, saj preko njega manifestira svoj pri-
stanek na omenjene prepovedi.
Družbene omejitve (pravila na kolektivnem nivoju) vpli-
vajo na človeško vedenje, ki je ob vsakokratnem vedenj-
skem aktu ne samo družbeno, temveč tudi subjektivno.
Gre torej za vprašanje, kakšni kolektivni mehanizmi so na
delu pri motivaciji posameznikovega vedenja. Razumeva-
nje motivacijskih dejavnikov vedenja je mogoče iskati v
Matjaž Kovačič: VÉDENJE V VEDÊNJU
M
T
91ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
okviru moralnosti na kolektivnem nivoju in v okviru vesti
na partikularnem. Takšna je razlaga E. Durkheima.
Durkheim – kolektivna zavest in vedenje
Po Durkheimovem mnenju se v posameznikovem vede-
nju kaže delo morale.14 Ker se zdi, da ljudje zelo trdno
verjamejo v postavke skupne družbene morale, povsem
spontano sankcionirajo vsakega kršitelja posamičnih
pravil tega moralnega sistema (prim. Ritzer, 1996: 81).
Zaradi sankcioniranja, ki predstavlja stalno grožnjo zuna-
nje prisile, se predpostavlja, da je večina dejanj, ravnanj
posameznikov v družbi, v skladu z moralo. To se doseže s
procesi socializacije in moralne edukacije.
To sta procesa, skozi katera se posameznik uči pravil po-
sameznih skupin. Le-ta se preko obeh procesov prenesejo v
posameznika oziroma jih posameznik ponotranji. Sociali-
zacija in edukacija sta pri Durkheimu razumljeni kot “pro-
cesa, preko katerih se posameznik nauči pravil določene
skupine v družbi” (Durkheim, 1922: 71). Preko socializaci-
je te norme in vrednote ter kolektivno zavest družbe po-
sameznik privzame za svoje. Pri takšni zastavitvi naletimo
na trk individualnega in kolektivnega, ki ju je zmeraj bilo
težko združiti. Kako se lahko kolektivni normativni vzorci
prenesejo v individualna stanja zavesti? Vrednote in norme
so določene s potrebami družbe. Ko pa jih socializirani
posameznik privzame15 za svoje, z njimi privzame tudi
potrebe družbe. Seveda ne neposredno, saj se posameznik
ne zaveda povsem, da so potrebe, ki se mu zdijo njegove, v
resnici potrebe in želje družbe. Tako “zmeraj, kadar deluje
skladno s svojimi lastnimi normami, vrednotami, potreba-
mi, deluje v resnici s potrebami družbe” (Godina, 1998:
113), in lahko dodamo: ne da bi se tega zavedal. Poleg tega
“privatnega regulativa”, ki posameznika determinira od
znotraj, družba nanj hkrati pritiska tudi od zunaj. Vsaka
družba postavlja svoje zahteve na način, ki je posamezniku
zunanji, na primer z delovanjem represivnih organov, ki so
najočitnejši agent družbene represije. V neevropskih druž-
bah je tista bitnost, ki posameznike “drži” od zunaj, moral-
nost in predvsem običajno pravo, ki je v zahodnoevropski
kulturi skoraj povsem izgubilo svoj pomen.
Durkheim prikaže le indice za prenos normativnih vzor-
cev kolektivitete na nivo individualitete, natančno pa tega
procesa ne opredeli (Ritzer, 1996: 101). Na eni strani
imamo torej družbena pravila (kolektivno zavest, skupno
moralo), na drugi pa posameznika, na katerega se vtisne,
prenese ta kolektivni vzorec s tem, da se transformira in
postane posamezniku lasten (notranji). Prav stopnja inter-
nalizacije socialne moralnosti je za Durkheima odločilne-
ga pomena (prav tam: 102). Poleg zunanje kontrole, ki jo
vrši družba na posameznike, je še pomembnejša tista, ki
regulira od znotraj: “Kolektivna sila ni povsem zunaj nas;
ne deluje na nas povsem od zunaj; ampak glede na to,
da družba ne more obstajati drugače kot v in skozi posa-
meznikovo zavest, mora ta sila prodreti v nas in se v nas
organizirati.”(Durkheim, 1912: 240)
Tako splošna moralna pravila za posameznika pred-
stavljajo imperativ njegovega delovanja. Ko posameznik
deluje, “ima občutek, da uboga imperativ, da izpolnjuje
dolžnost”16 (prav tam: 218). Za Durkheima je instanca,
ki skrbi za moralno vedenje subjektov, kolektivna za-
vest (angl. conscience collective), ki je hkrati tudi druga
komponenta nematerialnih družbenih dejstev. Kolektiv-
na zavest je: “celota prepričanj in čustev, skupna vsem
povprečnim članom družbe, ki formira determinativen
sistem, ki ima svoje lastno življenje; lahko ga imenujemo
kolektivna ali skupna zavest. Je nekaj povsem različnega
od partikularne zavesti, in vendar je lahko spoznana le
skozi njih /.../ je neodvisna od partikularnih pogojev, v
katerih se nahaja posameznik /…/ ista je na Severu kakor
na Jugu, v velikih ali majhnih mestih in različnih pokli-
cih.” (Durkheim 1893: 79–80)
Tako široko opredeljen pojem vsebuje nekatere elemente,
ki so enaki, kot pri kulturno-antropološkem pojmu kultu-
re.17 Gre za prepričanja, ki vplivajo na vedenje subjektov
in jih s tem do neke mere determinirajo. Pojem “consci-
ence” lahko pomeni tako zavest kot vest ali kulturo, pri-
sotno v subjektovi duhovnosti (prim. Moore, 1996: 77).
Vse kategorije so pridobljene preko že omenjene sociali-
zacije ali v Durkheimovem besednjaku “procesov moral-
ne edukacije”.18 Pri tem je posameznikova zavest manjša
slika kolektivne zavesti, njen korelat, mikrokozmos
kolektivne zavesti (Moore, 1996: 78, Bohannan, 1960:
83) in vest predstavljata moralni regulativ na partikularni
ravni, ki omogoča moralno korektno vedenje.
V študiji o samomoru (Durkheim, 1897) pa Durkheim
pove več o razmerju med kolektivno zavestjo in konkret-
nim posameznikovim vedenjem. Družbena dejstva vpli-
vajo na stopnjo samomorilnosti. Durkheim si prizadeva
dokazati vpliv duhovnih (za naravoslovne kriterije ab-
straktnih) bitnosti na konkretne subjekte, člane družbe in
njihovo opazno vedenje, ki ga sociologija lahko analizira.
Durkheim se v svoji analizi samomora drži podobnih me-
todoloških načel, kot jih zahteva strukturalizem, namreč
analize širših družbenih relacij, v katerih se nahaja po-
sameznik in ki bolj ali manj posredno vplivajo na njegovo
vedenje (prim. Bourdieu, 1997; Keller, 2005). Z argu-
mentacijo, ki poteka v obratni smeri vzročnosti, oporeka
tedanjemu ustaljenemu diskurzivnemu prepričanju, da je
samomor povsem individualen akt subjekta in po možno-
sti povzročen preko disfunkcionalnosti organizma akterja.
Razprava o samomoru dokazuje vpliv družbenih kategorij
na individualno vedenje subjektov in torej zagovarja smer
vzročnosti od duha k telesu oziroma poudarja prevlado
družbenih kategorij nad telesnimi. Vedenje subjektov se
Matjaž Kovačič: VÉDENJE V VEDÊNJU
92 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
tem kolektivnim pravilom podredi celo takrat, kadar gre
za njihovo eksistenco, saj je, kot dokazuje posredno tudi
Durkheim, pogosto avtodestruktivno (prim. Danzinger,
2001; Hirsch, 2001; Levens, 1995).
Pierre Bourdieu – akter in praksis
Bourdieu trdi, da “socialne relacije” tvorijo sistem “ob-
jektivnih regularnosti”, ki fundamentalno definira posa-
meznika (Bourdieu, 1970: 37) in tako vpliva na njegovo
vedenje v življenju. Sociološko raziskovanje mora tako
subjektovo vedenje umestiti v svoje proučevanje, kajti
“regularnosti definirajo, objektivno gledano, tako njegove
pogoje eksistence kot smisel njegovega vedenja” (Bour-
dieu, 1970: 38).
Prepoznavanje socialnih odnosov kot definandumov po-
sameznikovega vedenja je prvi pogoj strukturalnega pro-
učevanja družbe. Znotraj teh strukturnih relacij je treba
najti subjekt, opremljen s simbolnimi pomeni, ki jih je
prejel skozi socializacijo v določeni družbi ali kulturi.
Vendar to ni dovolj, da bi lahko raztolmačili posamezni-
kovo vedenje znotraj družbenih okvirjev, saj so posamez-
niki podvrženi različnim odnosom in situacijam znotraj
navidezno ene socialne realnosti. Zato je treba upoštevati
tudi specifike posameznikove individualne zgodovine,19
saj se skozi enkratnost subjektovega življenja izoblikuje
njemu lasten simbolni sistem, ki predstavlja pomemben
dejavnik njegovega vedenja.20
Drugi pomemben dejavnik v okviru subjektovega vedenja
predstavlja tudi pri Bourdieuju na videz neracionalno
vedenje, ki ni povzročeno z zavestnimi odločitvami po-
sameznika, ali nezavedno motivirano vedenje. Kadar gre
za to vprašanje, sociologi najpogosteje v svoje vrste ne-
kritično sprejemajo tako imenovano teorijo racionalnega
odločanja.21 Ta ima po Bourdieujevem mnenju v družbos-
lovju “neupravičeno status praktično edine znanstveno
relevantne razlage človeškega vedenja” (Bourdieu, 1997:
177). Po teoriji racionalnega odločanja je vsak drobec
človekovega vedenja pred praktično izvedbo racionalno
premišljen. Posameznik naj bi se prav zmeraj zavestno
odločil, katero dejanje zanj predstavlja največjo korist ter
šele nato, ko bi racionalno pretehtal možnosti za in proti,
to dejanje tudi izvedel v praksi (prim. Hollis, 1994: 156).
Vendar je takšno tolmačenje vedenja zelo očitno preozko,
saj ne upošteva dejstva, da so tako imenovana “iracio-
nalna, atipična ravnanja”, ki jih sicer ni možno razložiti
z omenjeno teorijo, povezana v pomenski niz, ki je prav
tako racionalen, vendar ne zavesten. Če bi želeli priznati
pravilnost te teorije, bi sociologi in psihologi morali (spet
zavestno) pozabiti na utemeljene ugotovitve Freudove
in Lacanove psihoanalize, lingvistike, skorajda celotne
antropologije, ki s svojimi etnografskimi opisi dokazuje,
da je vedenje članov drugih kultur z vidika zahodnoev-
ropskega simbolnega sistema nerazložljivo in nezvedljivo
zgolj na racionalno odločanje. Po Bourdieujevem mnenju
je teorija racionalnega odločanja “popolnoma nerealistič-
na predstava o običajnem ravnanju, ki izhaja iz ekonom-
ske teorije in ideje, da vsako ravnanje temelji na miselno
izdelanem, eksplicitnem načrtu” (Bourdieu, 1997: 177).
Prav iz tega razloga je nujno, da se raziskovanje člove-
škega vedenja zastavi dovolj široko, saj je treba upošteva-
ti tudi motivacijo za ravnanje, ki sama ni produkt zavesti.
To množico simbolnih pomenov ter hkrati motivov za
prepričanja in ravnanja psihoanaliza imenuje “nezaved-
no”. Če pa bi se želeli izogniti tej oznaki, bi lahko upo-
rabili bolj sociološko predelano filozofsko terminologijo
in bi z Bourdieujem rekli, da “akter ni cel subjekt svoje
praksis.” (Bourdieu, 1997: 178) Tako je akter, delujoči
subjekt, v svoji praktični izvedbi svoje subjektivnosti ali
v ravnanju, odvisen še od drugih dejavnikov in ne samo
od svoje zavestne subjektivnosti. Odvisen je predvsem
od socialnega prostora, v katerega je bil socializiran in
ki ga je opremil z nizom dispozicij za ravnanje v okviru
kulturnih pravil, ki veljajo v tem socialnem kontekstu. Te
dispozicije so do trenutka svoje manifestacije latentne,
ko pa se utelesijo, pa pomenijo subjektovo vedenje, ki je
zmeraj razložljivo kot celota (prav tam: 179). Dispozicije
so torej odvisne od specifičnega kulturnega konteksta
– pravil okolja, v katerih subjekt deluje, jezika – kot
agensa socializacije in operatorja simbolnega itd. Zato
strukturalna analiza vedenje proučuje kot manifestno
utelešenje posameznikovega položaja v kulturi ali kot
“habitus” (prav tam: 178).
V tem sociološkem kontekstu je treba omeniti tudi Kel-
lerjev prispevek o strukturni podlagi za motivacijo sub-
jektovega ravnanja. Po Kellerjevem mnenju je “diskurz
kot struktura” (Keller, 2005), torej kot bistvena kompo-
nenta realnosti, tisti, ki ontološko vpliva na subjekte in
njihovo vedenje. Diskurz tako določa “normativne orien-
tacije in pravila za načine izražanja, definira pravila ozna-
čevanja za ustvarjanje pomenov ter predstavlja razloge za
ravnanje bodisi socialno ali materialno” (Keller, 2005).
Diskurzivni kontekst normativnih pravil je torej podlaga,
ki omogoča izgradnjo pomenskega sveta, način komuni-
kacije in moduse vedenja subjektov v neki družbeni real-
nosti. Zelo podobno je stališče kulturne antropologije, ki
soroden strukturni pomen pripisuje kulturi.
Sapir – kultura in vedenje
Tudi kulturna antropologija proučuje procese socializaci-
je oziroma inkulturacije, kot jo imenuje znotraj svojega
diskurza. To, kar sociologija opredeli s pojmi “kolektiv-
ne zavesti” (Durkheim, 1893), “družbeno konstruirane
realnosti” (Berger in Luckmann, 1966) ali “objektivnih
regularnosti” (Bourdieu, 1970), je v kulturni antropologiji
Matjaž Kovačič: VÉDENJE V VEDÊNJU
M
T
93ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
opredeljeno s pojmom “kultura”.22 Pojem kulture in po-
jem vedenja sta v antropologiji tesno povezana, saj na
primer Sapir kulturo vidi kot skupek vedenjskih form, ki
so determinirajoča za posameznika, kajti “vsaka oblika
vedenja je v bistvu verjetno kulturna.” (Sapir, 1994: 38)
V nadaljevanju poudarja, da “kultura ni zgolj vedenje,
pač pa značilno vedenje.” (prav tam: 36) Kulturna pravi-
la, ki jih posameznik ponotranji preko procesov učenja te
kulture, predstavljajo osnovo za njegove vedenjske pro-
cese. Povsem razumljivo je, da je subjekt kot član neke
kulture vezan na vedenjske forme, ki so standardizirane
znotraj tega zaključenega pomenskega sveta realnosti. Če
želi kaj sporočiti ali misliti,23 mora uporabiti sredstva, ki
mu jih kultura daje na voljo. Prav zato je njegovo delova-
nje omejeno na ta obči vedenjski okvir, vedenjske forme,
ki jih kot ustrezne razumejo tudi drugi člani te skupnosti.
Tako je kultura tista, ki predstavlja motivacijski dejavnik
subjektovega vedenja: “Kultura je definirana kot izraz
vedenjskih form in vsebina kulture je sestavljena iz teh
form, ki jih je neskončno število. [Vsebovani morajo biti
tudi najbolj raznoliki aspekti socialnega življenja.] So-
liti meso je ravno tako kulturna [forma], kot je čaščenje
boga.” (Sapir, 1994: 84)
Modusi delovanja posameznikov omogočajo razumeti
vpliv kulture na subjekte in preko tega tudi samo kulturo.
Zato je kulturo po Sapirjevem mnenju najbolje proučevati
skozi vedenje posameznikov. Kultura sama se odteguje po-
zitivistični obravnavi. To ne more biti predmet proučevanja
“objektivnih” znanosti, saj gre za teoretski “konstrukt”, ki
ga lahko abstrahiramo prav iz opazovanja vedenja članov
neke skupnosti, družbe: “Nikoli ne moreš videti kulture;
vidiš lahko ljudi, ki se vedejo, in interpretiraš [njihovo
vedenje] z abstraktnimi termini. Nato oblikuješ teorije, ki
zadevajo delovanje vzorcev.” (Sapir, 1994: 50)
Najpomembnejši moment, na katerega je treba opozoriti
pri Sapirjevem pojmovanju soodvisnosti med kulturo in
posameznikom, je, da so učinki kulture opazni v vedenju,
ali povedano drugače: vedenje predstavlja manifestni del
kulture. Kultura torej ni konkretna bitnost, pač pa so kon-
kretne njene posledice, učinki. Tak učinek je vedenje, saj
odraža tista abstraktna družbena pravila, ki jih posamez-
nik manifestira v konkretni razsežnosti. Iz tega razloga je
mogoče posameznika videti kot “nosilca kulture” (Sapir,
1994: 139). V takšnem pojmovanju subjekt predstavlja
stičišče abstraktnih družbenih pojmov in kategorij, ki jih
posameznik ponotranji preko socializacijskega učenja ter
družbenih pojavov, ki jih s svojim vedenjem soustvarja. V
nadaljevanju je zato treba nekaj povedati o motivaciji za
subjektovo vedenje.
Poleg sociologije vednosti se zdi primerna še psihoanali-
za, kajti obema pristopoma je skupno prepričanje v moč
socializacijskih procesov in strukturalno metodo analize.
Prav tako subjektovo vedenje, na katerega vplivajo pre-
mnogi dejavniki iz okolja, še posebej družbeni kontekst
realnosti, analizirano ne samo v antropologiji in sociolo-
giji, temveč tudi v psihoanalizi. Psihoanaliza se posebej
osredotoči na duhovne procese v subjektu, ki spremljajo
in soustvarjajo njegovo vedenje. Predvsem gre za razli-
kovanje med zavestnimi in nezavednimi procesi, ki oboji
igrajo pomembno vlogo kot motivacijski dejavniki sub-
jektovega vedenja.
Erich Fromm – družba kot cenzura zavesti
V psihoanalitičnem diskurzu Fromm družbi priznava ena-
ko konstitutivno moč pri ustvarjanju pomenov, kategorij
in sistema realnosti, ko jo ima sociologija vednosti (prim.
Berger in Luckmann, 1966: 68). Njegova pozicija pa je
za odtenek radikalnejša, ne v svojem ontološkem smislu,
temveč v nekem odtujitvenem smislu, ki ga Fromm pripi-
še “sistemu kategorij”, ta pa ustreza pojmu družbeno kon-
struirane vednosti: “Vsaka družba s svojimi življenjskimi
praksami in načini povezovanja spomina in percepcije
razvije neki sistem kategorij, ki določa oblike zavesti.”
(Fromm, 1960: 224)
Kategorije so odločilnega pomena za posameznike, ki
svet percipirajo prav skozi to optiko družbene kategori-
zacije. Vendar je Frommov poudarek, da se celota tega
kategorialnega aparata, povezanega v na videz koheren-
ten, samoreferenčen sistem, odmika od samega Realnega.
Odmik sestoji v fiktivni naravi same realnosti, ki jo po-
samezniki brez pomislekov sprejmejo kot resnično, če-
prav je zgolj miselni konstrukt. Moč tega kategorialnega
sistema je v tem, da določa, kaj sploh konstituira subjek-
tovo zavest.24 Kot takšna je torej racionalna nastrojenost
subjekta do njegovega okolja “že-vselej določena” (prim.
Žižek, 1982: 276) s strani občih kategorij in ni odvisna od
posameznikovega hotenja: “Vsebina zavesti je v glavnem
fiktivna in zaslepljujoča ter niti približno ne predstavlja
stvarnosti. Učinek družbe ni samo vlivanje fikcij v našo
zavest, temveč tudi preprečevanje zavestnega spoznanja o
stvarnosti” (Fromm, 1960: 224).
To ima daljnosežne posledice za posameznike, ki so
“uporabniki” te realnosti oziroma člane družbe. Tako ta
fiktivna realnost predstavlja na strani posameznika kate-
gorijo zavesti, na drugi pa s svojimi mehanizmi konstruk-
cije onemogoča dostop do Realnega. Na delu sta torej
dva mehanizma; najprej sistem kategorij ustvari sliko
Realnega, ki se ponuja kot edina pravilna, edina možna
in nezmotljiva, nato pa subjektom še prepreči spoznanje
samega Realnega, preko legitimizacije omejenega števila
spoznavnih načinov.25 Realnost se tukaj pokaže kot zelo
restriktiven, rigorozen in totalitaren sistem. Deluje na-
mreč kot “družbeno pogojen filter” (prav tam), ki služi
kot cenzura za izkušnje posameznikov: “/i/zkušnja ne
Matjaž Kovačič: VÉDENJE V VEDÊNJU
94 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
more priti v zavest, če ne gre skozi ta filter /…/ da bi iz-
kušnja prišla v zavest, mora biti pojmljiva v kategorijah
organizacije zavestnega mišljenja” (prav tam: 225).
To narekuje posamezniku, ki je brezpogojno socializiran
v neko družbeno realnost, da misli v okviru kategorij
vednosti, ki so inkorporirane v samo to realnost. Na
tem mestu je treba poudariti, da prej omenjena fiktivnost
realnosti26 učinkuje tudi na subjektovem nivoju. Subjekt
kot “naslovnik in uporabnik” sistema vednosti je vpet v
okvir specifičnega načina razumevanja sveta, kar seveda
vpliva na njegove vedenjske vzorce. Če je moč družbenih
dejavnikov tako velika, da lahko do neke mere vpliva na
zavestno duhovno aktivnost subjektov, potem je možno,
da vpliva na celoten spekter posameznikovega duhovnega
dogajanja. Prakse discipliniranja subjektov skozi procese
socializacije imajo po Frommu ontološko moč subjektu
samemu prikriti, da je že-naddoločen s strani realnosti:
“Da bi lahko obstajala, mora vsaka družba tako oblikovati
karakter svojih članov, da si želijo narediti tisto, kar mo-
rajo narediti [poudaril M. K.]; njihova družbena funkcija
se mora vanje vrasti in pretvoriti v nekaj, kar počnejo
zaradi notranje potrebe in ne zaradi prisile.” (Fromm,
1960: 229)
Družbena ureditev preide tako na posameznikov duhovni
nivo. Subjekt torej sprejme to edino socialno realnost,
vendar ne kot zunanjo prisilo ali možnost razlage sveta,
temveč jo nezavedno dojema kot svojo lastno, notranjo
realnost. Njegova percepcija sveta je hkrati socialna in
individualna, vendar je pri tem bistveno, da jo posamez-
nik dojema kot svojo privatno. Dejstvo, da se ljudje zno-
traj ene družbe medsebojno razlikujejo, govori o tem, da
niti dva posameznika ne ponotranjita socialne realnosti
na enak način. Prav zato je očitno, da je na delu neki par-
tikularni operator, ki vpliva na izoblikovanje subjektivne
realnosti, v okvirih katere posameznik dojema okolje in
skladno z njo preko vedenja komunicira z okoljem. Ta
“subjektivna realnost” (Berger in Luckmann, 1966: 68)
se ne ustvarja zgolj z enoznačno preslikavo konceptov
vednosti, temveč ji je primešana še lastna subjektova du-
hovna aktivnost. Glede na to, da v okviru vsakega druž-
benega okolja obstajajo tako tipična in zaželena vedenja
kot tudi atipične in deviantne oblike vedenja, se zdi, da
subjekti ne sledijo slepo temu navideznemu družbenemu
determinizmu.
To relacijo neusklajenosti med družbenim in zaželenim
ter subjektovo predelavo teh pravil skozi duhovno aktiv-
nost psihoanaliza razlaga s pojmoma zavest (nem. das
Bewußtsein) in nezavedno (nem. das Unbewußte). Odnos
med tema ambivalentnima kategorijama je v psihoanalizi
bistvenega pomena za konformnost subjektov. Glede na
to, da je kategorizacija zavestnega in nezavednega27 pred-
met socialnih mehanizmov, ki sploh določijo operatorje
za klasificiranje nekaterih izkušenj in dogodkov v red
zavesti, se posameznikova konfiguracija zavestnega do-
jemanja in vsebine nezavednega organizira glede na ta so-
cialni simbolni diskurz. Človeka kot člana družbe proces
socializacije naredi za predstavnika te družbe. S tem ga
ne prisili le, da preko jezika ponotranja družbena pravila
in mišljenjske vzorce, temveč tudi strukturira njegovo
zavestno in nezavedno, kajti “kaj je nezavedno in kaj
zavestno, je odvisno od strukture družbe in shem obču-
tenja in mišljenja, ki jih sama narekuje.” (Fromm, 1960:
323) Tako kot družbena realnost cenzurira, katere vsebine
bodo pripuščene v zavest in katere bodo morale ostati
zunaj in se potlačiti (prim. Fromm, 1960: 224), je tudi pri
posamezniku vsebina duha strukturirana v odvisnosti od
družbene definicije (prav tam: 232).
Če je običajno vedenje delno nezavedno motivirano, to v
toliko večji meri velja za neobičajno, netipično vedenje.
Ostaja pa vprašanje, katere vsebine so pri nezavedni mo-
tivaciji netipičnega ravnanja odločujoče: ali kolektivna ali
subjektivna realnost? Ta fundamentalni obrat od občega k
posameznemu je v subjektovi duhovnosti nedvomno ber-
ljiv skozi funkcijo konformnosti.
Konformnost28 je pojem, ki ga je v sociologijo vpeljal že
Durkheim, in sicer v povezavi s kolektivnimi reprezenta-
cijami, ki so kulturno specifične in ontološko zavezujoče
za posameznika. Pri Durkheimu se pojem razteza od
moralne do logične konformnosti oziroma mišljenjske
usklajenosti subjekta s kulturnimi pravili. Takole pravi:
“Družba ne more zavreči kategorij svobodne izbire po-
sameznikov, ne da bi zavrgla sebe samo. Zato njegovo
življenje v družbi pomeni ne le zahtevo po zadovoljivi
moralni konformnosti, temveč tudi minimum logične
konformnosti, zunaj meja katere ni več varen.” (Durkhe-
im v Swingewood, 1984: 296)
Tako Durkheim kot Fromm upoštevata ontološki pomen
meja simbolnega sveta za subjekt. Subjekt je potemtakem
prisiljen v družbeno konformnost, saj je njegovo nestri-
njanje z edino možno “realnostjo par exellence” (Berger
in Luckmann, 1966: 29) tako ali drugače sankcionira-
no.29 Sankcije same po sebi predstavljajo konformizacijo
subjekta, kar se najbolj odraža na njegovem telesu in bo
predmet razprave v nadaljevanju. Prav tako pomembno
pa se zdi s pomočjo psihoanalize analizirati psihično po-
stopanje subjektov, saj oba pristopa povezujeta pojem
realnosti in posameznikovo vedenje. Pri pojmu konform-
nosti gre namreč za odnos med zavestnimi in nezavedni-
mi psihičnimi dogajanji pri individuumu in postopanjem
s kolektivnimi vsebinami v okviru teh dogajanj. Postopek
je v splošnem smislu najbolje opisan kot “predrugačitev
realnosti”.30 Najprej je treba opisati, kako psihoanaliza
razume opisane predrugačitve realnosti v manj manifestni
obliki subjektovega vedenja: v sanjah. Skozi analizo trav-
Matjaž Kovačič: VÉDENJE V VEDÊNJU
M
T
95ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
matskih sanj in načela ugodja postane jasneje,31 kako z
družbeno realnostjo in vednostjo postopa posameznik.
Sigmund Freud – predruga~itve realnosti
Freud je v svoji “Interpretaciji sanj” (Freud, 1900) sanje32
kategoriziral kot psihoanalitično relevantno problema-
tiko, saj sanjanje kaže na drugačno predelavo zavestnih
vsebin s strani mehanizmov nezavednega. Prav preko
sanj je lahko ugotovil, da v človekovem psihičnem po-
stopanju, torej pri tvorbi tega, kar bi Berger in Luckmann
imenovala “subjektivna realnost” (prim. Berger in Luck-
mann, 1966: 68), obstaja še “neki drug red”, ki uporablja
drugačen operator, kot je tisti obče simbolne realnosti. Z
analizo ogromnega števila sanj in vedenja subjektov je
Freud postavil načelo, “da so sanje izpolnitev želje, ki se
v realnosti ni izpolnila” (Freud, 1900: 129–138). Tako
sanje subjektu pomagajo ohranjati zadovoljitev želje na
fantazmatski ravni.33 To “načelo ugodja” predstavlja torej
motivacijski dejavnik subjektovega vedenja. Podobno kot
v teoriji racionalnega odločanja velja, da je celoten spek-
ter vedenja reduktibilen na zavestno in racionalno odloča-
nje (prim. Bourdieu, 1997: 177; prim. tudi Hollis, 1994:
156), se Freudov subjekt ravna po enem načelu, namreč
da zasleduje ugodje in s tem stabilnost duha.
V spisu “Onstran načela ugodja” (Freud, 1920) to nje-
govo ugotovitev pod vprašaj postavijo tako imenovane
“travmatske sanje”. Travmatske sanje se namreč pogosto
pojavljajo pri subjektih, ki so v svojem življenju bili
priča dogodku, ki zanje predstavlja travmatsko izkušnjo.34
Omenjene sanje vedno znova vizualizirajo to travmat-
sko izkušnjo in subjekta v sanjah postavijo v isto, tokrat
fantazmatično ustvarjeno situacijo groze: “Za sanjsko
življenje pri travmatični nevrozi je značilno, da bolnika
vedno znova vrača v situacijo njegove nezgode, iz katere
se prebudi z novo grozo. Nad tem smo vse premalo začu-
deni.” (Freud, 1920: 223)
Takšen mehanizem na prvi pogled ne deluje kot “izpol-
nitev želje”, saj se fantazmatično delo porabi za nasproten
cilj, spodbujanje neugodja, ki vznikne vedno znova, ko
je za to ustvarjena privatna realnost ustrezna. Enak me-
hanizem je Freud ugotovil pri otrokovi igri, ki je v svoji
fantazmi ljubljeni objekt (mater) pošiljal vstran od sebe
(nem. Fort), le zato, da se je lahko nato njegovega umiš-
ljenega prihoda vsakič znova razveselil (nem. Da)35 (prav
tam: 224–245). Prav tako to velja tudi za “kaznovalne
sanje”, v katerih subjekt sanja, da je objekt zasluženega
kaznovanja (prav tam: 242). Vendar je pri slednjih dveh
pojavih bolj očitna neka druga stran, ki daje slutiti, da gre
kljub temu za neko izpolnitev želje, ki je subjektu ima-
nentna: “/K/aznovalne sanje na mesto prepovedane izpol-
nitve želja postavljajo zasluženo kazen, torej izpolnjujejo
željo občutka krivde.” (prav tam) Videti je, da subjekt
sicer izpolnjuje željo, vendar ta ni naravnana tako, da
bi koristila njemu kot subjektu. Vse kaže, da se subjekt
podvrže nekemu načelu, ki stoji “onstran načela ugodja”.
Freud torej ugotovi, da je načelo ugodja podrejeno še
nekemu drugemu duhovnemu operatorju: “Načelo ugodja
je tedaj težnja, ki služi neki funkciji, ki ji je naloženo, da
iz duševnega aparata odstranjuje vse dražljaje ali ohranja
količino vzdraženja konstantno ali čim nižjo /…/ Videti
je, da je načelo ugodja dejansko v službi nagonov smrti.”
(prav tam: 270–271)
Ta funkcija, ki ji služi načelo ugodja in ki omogoča po-
javitev travmatskih sanj,36 je tukaj odločilnega pomena.
Od nje je namreč odvisna razlaga celotnega nezavednega
mehanizma ugodja, ki ga je Freud imel za poglavitno
načelo v psihični aktivnosti posameznika. Ker je bil sprva
sam vpet v biološko razlago psihičnih procesov, je načelo
ugodja postavil v odvisnost od naravnih nagonov, ki jih je
definiral takole:
“Nagon bi bil torej vsemu organskemu življenju lastna
težnja k ponovni vzpostavitvi nekega prejšnjega stanja
[poudaril M. K.], ki ga je to živo bitje moralo opustiti
zaradi vplivov zunanjih motečih sil” (prav tam: 246).
Gre torej za težnjo k nekemu a priornemu stanju ali
zahtevo po restitutio in integrum, ki pa je organske na-
rave. Da cela stvar sprva zveni manj verjetno, poskrbi
sam Freud in nadvlado nad fundamentalnim načelom
ugodja pripiše tako imenovanim “nagonom smrti”. Na-
gone smrti Freud definira kot nagone, “katerih namen je
zagotoviti lastno smrtno pot organizma in odvračati vse
druge možnosti vrnitve v anorgansko stanje, razen tistih,
ki so organizmu imanentne” (prav tam: 249). Zelo spe-
kulativna domneva, ki povrhu vsega posega v še danes
precej nepoznano področje razmerja med naravo in kul-
turo.37 Ali torej res lahko verjamemo, da je celotna psi-
hična organizacija (v tem primeru zahodnoevropskega
subjekta) podrejena nagonom smrti, ki zasledujejo neko
a priorno, organizmu lastno (verjetno gensko determi-
nirano) pot do smrti? Mar je res možno domnevati, da
je celotno subjektovo vedenje determinirano z načelom
ugodja, ki zahteva, da se izogiba neugodju, in motivira-
no s tem, da bo ta posameznik umrl na neki “biološko
predpisan” način?
Glede na to, kar je povedano o široki paleti motivacijskih
dejavnikov za subjektovo vedenje, je treba podvomiti v
to nadvlado nagonov smrti. To je moč storiti z uporabo
strukturalne metode in upoštevanjem konstrukcionistične
predpostavke o vplivu realnosti in sistema vednosti na
subjekt. Najprej bodo opisana ključna vozlišča Freudo-
vega argumenta, ki so definirana s sklicevanjem na “bio-
loški diskurz”. Nato je moč nekatere ključne momente
argumenta izvzeti iz biološkega diskurza in jih prenesti v
Matjaž Kovačič: VÉDENJE V VEDÊNJU
96 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
polje relacij in regularnosti (prim. Bourdieu, 1970) ter jim
pripisati povsem neorgansko duhovno naravo.
Travmatske sanje torej prisilijo subjekt, da se ponovno
postavi v travmatsko situacijo. Kako je ta situacija ra-
zumljena pri Freudu, je moč videti iz naslednjega citata:
“Če so vzdraženja od zunaj dovolj močna, da prebijejo
dražljajski ščit, jih imenujemo travmatična /…/, dogo-
dek, kot je zunanja travma, bo gotovo vnesel precejšnjo
motnjo v energijsko obratovanje organizma in sprožil vsa
obrambna sredstva” (Freud, 1920: 239).
Videti je, da Freud v fiziološko-nevrološkem duhu moti-
vacijo za reakcijo na zunanji dražljaj pripisuje organizmu.
Ta dražljaj ustreza sicer nekemu Realnemu dogodku,
vendar njegovo obdelavo prepusti organskim dejavnikom
subjekta, ki jih imenuje “dražljajski ščit”. Le-ta je po Fre-
udovem mnenju biološka, organska kategorija, kot je moč
razbrati iz definicije bolečine, ki jo podaja na isti strani:
“Specifično neugodje telesne bolečine je najbrž učinek
tega, da je bil dražljajski ščit v omejenem obsegu prebit.”
(prav tam: 239)
Bolečina in “dražljajski ščit” sta torej dva sorodna pojma.
Telesno neugodje v obliki bolečine predpostavlja neko
organsko mejo tega ščita, tolerančnega praga, do katerega
so vsi dražljaji še-ne-bolečina, tisti, ki pa so močnejši, pa
se percipirajo kot bolečina. Vendar se lahko skozi antropo-
loške in etnografske raziskave38 prepričamo, da je bolečina
vsej prej kot naravno definirana. V skoraj vsaki kulturi je ta
prag (oziroma v Freudovem besednjaku “dražljajski ščit”)
definiran drugače, namreč kulturno specifično. Tako posa-
mezniki v eni družbi določenega realnega dražljaja ne de-
finirajo in ne percipirajo kot telesno neugodje, predstavniki
drugih kultur pa ga lahko dojemajo kot mučenje.39 Tako je
moč sklepati, da je od konstruirane realnosti odvisno, kaj
je meja telesnega ugodja in kaj je definirano kot neugodje.
Seveda je posameznikov pristanek na tako definicijo formi-
ran skozi proces socializacije, ki je zmeraj kulturno speci-
fičen. Tako posamezniku postane imanenten prag bolečine,
ki ga zanj definira prav kultura. Subjekt je determiniran
glede te definicije bolečine. Določenim dejanjem in dogod-
kom kultura pripisuje pomene, ki v simbolni mreži referi-
rajo z drugimi pomeni. In kadar je pojav definiran kot tak,
da povzroča bolečino, bo subjekt zavezan tej referenčnosti
med dogodkom in občutenjem bolečine.
V dialogu s Freudom je moč ugotoviti, da on ni upošteval
možnosti, da mejo vsakokrat postavlja simbolni kontekst
in da je to mejo treba razumeti v enakem smislu, kot sam
razume “dražljajski ščit”. Lahko se torej opusti nevrolo-
ško-organska definicija meje neugodja in se argument po-
novno izgradi v socialno-konstrukcionističnem aspektu.
Ta argument povezuje simbolno definicijo “dražljajskega
ščita” in koncepta konformnosti.
Če je meja ugodja definirana kulturno, potem je treba na
novo premisliti kategorije, ki so se Freudu zdele povsem
biološke, namreč nagone smrti, ki jih z nietzschejansko
gesto postavlja “onstran” načela ugodja. Kaj torej ustreza
tisti funkciji, ki ji je podrejeno načelo ugodja? Pri Freudu
tej funkciji ustreza biološka in s tem nagonska pogojenost
“dražljajskega ščita”, za katerega pa smo dokazali, da
nima prav veliko skupnega z dedno zasnovo ali lastnostjo
organizma, temveč je definirana kulturno. Iz tega lahko
sklepamo, da je funkcija, na katero se sklicuje Freud, prav
tako kulturno pogojena. Seveda gre za družbena pravila,
ki jim je posameznik podvržen skozi proces socializacije.
V teh procesih mora, po Frommu, subjekt sprejeti zahtevo
družbe kot svojo željo (prim. Fromm, 1960), mora torej
želeti tisto, kar od njega zahteva družba. Prav ta vse-
binska preslikava je na delu v sferi, imenovani “onstran”
načela ugodja. Kulturna pravila narekujejo neki standar-
diziran vzorec trpljenja ob določenih dražljajih iz okolja
(realnih dogodkih). Kateri in kako močni dražljaji bodo
percipirani kot bolečina, trpljenje, groza itd., je določeno
s simbolno mrežo pomenov, ki jo deli posameznik (lahko
bi tudi rekli z družbeno konstruirano realnostjo). Vsak
travmatski dogodek, ki ga je moč šteti za “vzdraženje od
zunaj, dovolj močno, da prebije dražljajski ščit” (Freud,
1920: 239), lahko vidimo v perspektivi “vdora Realnega”.
Vsak dogodek prisili subjekt, da odreagira. Travmatski
dogodek seveda spada v to množico, vendar z razliko, da
ostane neki preostanek, nekaj, kar subjekt sili v ponovno
podoživljanje te situacije, ki je sicer zanj vir neugodja.
Zakaj torej subjekt teži k temu, da se postavlja v zanj
neugodno situacijo, ki jo je že prebrodil na neki način,
saj je realna razsežnost tega dogodka že del preteklosti in
obstaja zgolj še spomin nanjo? Zdi se, da zaradi njegove
konformnosti družbeni realnosti.
Kultura znotraj simbolne mreže definira določene draž-
ljaje kot vire neugodja. V okviru teh elementov se vsak
subjekt podreja kulturnim pravilom, saj jih je ponotranjil
skozi socializacijo. Lahko pa nastopi travmatski do-
godek, ki bi moral, glede na to, kakšen pomen pripisuje
Simbolno40 sorodnim ali prav tem dogodkom, biti vtkan v
ta kontekst. Za vsak pojav, ki subjektu de lege lata (torej
po sami simbolni definiciji) predstavlja možen razlog trp-
ljenja, groze itd., mora ta subjekt izvesti simbolizacijo, ga
vkorporirati v svoje privatno simbolno. To seveda otežuje
dejstvo, da je realni dogodek realen in ne simbolen. To
predstavlja za subjekt resno težavo, kajti simbolizacija
pogosto nalaga določeno mero trpljenja za posamezne do-
godke,41 ki pa izostane, kadar se dogodek dejansko prime-
ri. Ta luknja hipotetično simboliziranega pojava subjektu
ponuja mesto za razcep njegovih prepričanj. Predstavlja
namreč sidrišče za že opisani razcep med Realnim in
realnostjo. Tako tudi stopnja trpljenja po preboju “draž-
ljajskega ščita” ne ustreza simbolni označitvi, zahtevi, ki
ga ta naslavlja na člana družbe.
Matjaž Kovačič: VÉDENJE V VEDÊNJU
M
T
97ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
Na travmatske sanje je v tej perspektivi moč gledati kot
na izpolnitev družbene zahteve, ki jo posameznik dojame
kot nujni del realnosti. Tisti manko družbeno definiranega
trpljenja, ki je izvisel ob samem dogodku, se sedaj skuša
udejanjiti, zadovoljiti. Nezavedno jemlje to “mero zapo-
vedanega trpljenja” kot imperativ, ne glede na to, da je
to za subjekt lahko destruktivno.42 Načelo ugodja torej
opravlja svoje delo; izpolni družbeno definirano zahtevo
na fantazmatični ravni, četudi gre pri tem za negativno
manifestacijo. Kot primer naj služijo že omenjene kazno-
valne sanje, ki po Freudovem mnenju “na mesto prepo-
vedane izpolnitve želja postavljajo zasluženo kazen, torej
izpolnjujejo željo občutka krivde”43 (prim. Freud, 1920).
Že način argumentacije daje slutiti, da je sam Freud vedel
odgovor, vendar ga ni zasledoval po poti socialne deter-
miniranosti, temveč biološke. To, kar bode v oči, je nave-
zava teh sanj na vsakokratni občutek krivde subjektov, ki
te sanje doživljajo, da niso trpeli, kot se v kulturi pričaku-
je, da njihova reakcija ni bila zadosti konformna, da niso
ravnali, kot se spodobi. Tako njihove travmatske sanje
ponovno pomenijo izpolnitev kulturno definirane zahteve,
ki so se ji v Realnem odtegnile. Potemtakem lahko izpe-
ljemo, da ni nobenega vsebinskega “onstran načela ugod-
ja”, nobenega “onstran dobrega in zlega”, saj gre v tem
onostranstvu samo za obrat, hrbtno stran Zakona, njegovo
transgresijo, “drugo stran kovanca” družbenih pravil.44
Če se torej vrnemo na referenčno Freudovo izjavo, da je
“načelo ugodja tedaj težnja, ki služi neki funkciji, ki ji je
naloženo, da iz duševnega aparata odstranjuje vse dražljaje
ali ohranja količino vzdraženja konstantno ali čim nižjo”
(Freud, 1920: 270), potem lahko trdimo, da je ta funkcija,
ki ji je podvrženo načelo ugodja, prav funkcija družbenih
pravil, ki omogoča subjektu pojmovno gotovost in v za-
meno za to zahteva njegovo podreditev. Groza, s katero
kultura prestraši posameznika, da je zanj bolje, da se drži
utečenih pravil, cilja prav na izgubo teh pravil ob njihovem
neupoštevanju. To zanj pomeni izgubo edine možne in
edine pravilne “realnosti par exellence” (Berger in Luck-
man, 1966: 29). Travmatske sanje tako predstavljajo izpol-
nitev kulturno določene zahteve po neugodju, kar subjektu
omogoča fantazmatsko reintegracijo v simbolno, gesto
njegovega ponovnega pristanka na simbolni red. Iz tega je
moč sklepati, da načelo ugodja služi funkciji simbolnega in
ne nagonom smrti, kot je predpostavil Freud.
Ta ekskurz je omogočil definirati pojem konformnosti.
Posameznik namreč deluje nezavedno konformno, saj je
njegovo delovanje usmerjeno k izpolnitvi družbene zah-
teve. To velja za mentalne procese na nivoju sanj, ki pa
imajo to slabost, da so sporočljive le s strani subjekta. Če
bi bila upoštevana samo ta razsežnost, potem bi ponovili
isto napako, ki je na nekaterih mestih očitana pozitivizmu
(prim. Bourdieu, 1970: 21), da se namreč subjektovemu
mnenju pripisuje prevelika relevantnost. Prav zato je
treba to utemeljiti še na nivoju pojavnosti, torej na vidnih
vedenjih subjekta.
Drugi opazni moment je vpliv družbene realnosti na
vedenje posameznika, ki je lahko kategorizirano kot ati-
pično za predstavnika družbe. To je tema, ki ni bila prav
pogosto predmet proučevanja v sociologiji45 in antropolo-
giji.46 Prav zato je namen te razprave analizirati tovrstno
vedenje subjektov,47 saj je moč opaziti vrsto vplivov druž-
bene realnosti in vednosti.
Devereux – atipi~no vedenje in “etnopsihoza”
Najbolj relevanten prispevek za družboslovne znanosti
glede razumevanja atipičnega vedenja je dala veda, ki se
s svojim imenom postavlja na mejo med družboslovne in
naravoslovne znanosti, namreč “etnopsihiatrija” (prim.
Devereux, 1977). Predvsem zato, ker upošteva konstitu-
tivno moč družbene realnosti, ki vpliva na oblike vedenja
subjektov v družbi. Poleg tega jo je moč šteti tudi med
antropološke študije, saj domnevo o kulturno specifičnih
vzrokih za atipično vedenje utemeljuje na podlagi široke
palete etnografskih podatkov (prim. Deverux, 1977).
Gledano s stališča sociologije vednosti in kulturne antro-
pologije se vedenje v vsaki družbi deli na standardizirano,
določeno kot zaželeno ali tipično, in prepovedano, ne-
sprejemljivo ali atipično. Odstopanja od standardiziranih
vzorcev vedenja ne gre jemati kot nekakšno zanikanje,
izroditev občih socialnih pravil, temveč kot ambivalentne
pomene, ki zaključijo krog simbolizacije, kot tisti ključni
operator, ki nam lahko pomaga razumeti simbolni sistem,
znotraj katerega so opredeljene kot atipične.48 Razisko-
vanje torej ne sme potekati samo skozi analizo pozitivnih
pojavov (tipičnega vedenja), za katere posamezno diskur-
zivno polje trdi, da so relevantni. Proučiti je treba tudi
tiste, ki od te diskurzivne relevantnosti ali kontinuuma
odstopajo (atipično vedenje). Ne velja jih prezreti zgolj
zato, ker ne ustrezajo fantazmi o popolni sliki vednosti, ki
jo želi zagotoviti pozitivistična znanost.
V okviru psihoanalitičnega diskurza velja, da vsaka re-
alnost v najboljšem primeru uspešno interpretira le del
Realnega, obstoječega sveta in zato posledično vsaki
simbolizaciji nekaj zagotovo uide (prim. Žižek, 1984b).
Tako je v vsaki realnosti moč naleteti na neki “preosta-
nek” pojavov, ki niso zajeti v koncept realnosti. Vsak tak
neoznačen pojav predstavlja nelagodje članom realnosti
in jih napolni s strahom, saj umanjka tista navidezna go-
tovost, ki jim jo priskrbi simbolno. Enako velja za izkuš-
nje in občutke, ki posamezniku prekrižajo pot tam, kjer
jih ni pričakoval, v pojavih, za katere kultura ne ponuja
“odgovora na vprašanje” v mejnih situacijah družbenega
življenja. V teh primerih morajo subjekti sami poiskati
navezavo na simbolni red. Tudi Devereux v okviru et-
Matjaž Kovačič: VÉDENJE V VEDÊNJU
98 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
nopsihiatrije trdi, da tisti posamezniki v vsaki kulturi, ki
jim ta simbolna navezava ne uspe, razvijejo kulturno spe-
cifično vedenjsko disfunkcijo.49 Ker je simbolno zmeraj
enkratno, lastno določeni kulturi, so tudi te disfunkcije
vedenja kulturno specifične: vsi posamezniki razvijejo
za njihovo simbolno okolje specifično simptomatiko, kot
člani družbe vsi zbolijo, znorijo na kulturno predpisan
način. To dejstvo Devereux poimenuje “etnična psihoza”
ali “etnopsihoza” (Devereux, 1977: 78).
“Kultura sama določa vrsto in stopnjo stresa ali travma-
tizma, ki dopušča posamezniku ‘postati nor’” (Devereux,
1977: 78). Tako je v vsaki vedenjski motnji oziroma
“etnični psihozi” vedenje posameznika prilagojeno temu,
kar družba od njega pričakuje. Tako za etnično psihozo
zadošča, da je: prvič, stres kulturno priznan, in drugič, da
posameznik znori na kulturno specifičen način. V zve-
zi s prvo točko je treba opozoriti na to, kako Devereux
definira stres. Ta definicija je precej blizu tisti, ki jo kot
travmatsko situacijo opredeljuje psihoanaliza in pri tem
upošteva še moment družbene realnosti: “Stres bo trav-
matski edino v primeru, ko je netipičen ali ko je, četudi
po svoji naravi tipičen, izjemno močan in prezgoden. Do-
ločen stres je netipičen, če kultura ne razpolaga s kakšno
predvideno obrambo, ‘serijsko proizvedeno’, z namenom
ublažiti ali oslabiti šok. Zato bo izguba sina v vojni bolj
travmatizirala atensko kot špartansko mater, ki je s svojo
kulturo pogojena, da bo požela slavo in tolažbo, ker je
sina žrtvovala mestu.” (Devereux, 1977: 32)
Pri stresu ali travmi gre torej za neko nepričakovanost
ali jakost realnega dogodka, ki ni podvržen simbolizaciji
v specifični kulturi.50 Posamezna dejanja ali dogodki so
s svojimi karakteristikami označeni kot razlog za vznik
duševne motnje. Katera dejanja so to in kakšen je način
“znoreti”, ki je v kulturi sprejet kot legitimen, pa je od-
visno od vsake specifične realnosti posebej. Sprva se ta
trditev zdi precej smela, vendar samo, če verjamemo, da
so zahodnoevropske klasifikacije bolezni univerzalno
uporabne. Prav tako se je treba zavedati, da vsaka kultura
poleg definicije normalnosti poseduje tudi definicije ne-
normalnosti – ta kulturni binarizem je povsem univerza-
len, saj, kot pripominja Lévi-Strauss, predstavlja eno od
strukturnih, torej univerzalnih pravil (Lévi-Strauss, 1962:
179). Tako Devereux trdi naslednje: “Nobena družba ne
vsebuje zgolj ‘funkcionalnih’ vidikov, s pomočjo katerih
potrjuje in ohranja svojo integriteto, temveč tudi dolo-
čeno število verovanj, dogem in teženj, ki nasprotujejo,
zanikajo in spodkopavajo ne samo delovanje bistvene
strukture skupine, marveč včasih tudi sam njen obstoj.”
(Devereux, 1977: 56–57)
Takšna trditev je v skladu s predstavo o vseobsegajoči
kompetenci posamezne kulturno konstruirane realnosti,
kot se kaže njenim uporabnikom.51 Povsem razumljivo
je, da mora v primeru nastopa nekega nesimboliziranega
dogodka obstajati predviden način vedenja za subjekte.
Zdi se, da ta način za subjekte ni nujno funkcionalen, je
pa lahko funkcionalen za samo skupnost.52 Bistveno pa je,
da je ne glede na svojo funkcionalnost kulturno definiran.
Sam obstoj pravila, ki definira atipična vedenja, je za po-
sameznika obvezujoč v prej omenjenih specifičnih situa-
cijah, ko manjka simbolna označba. Gre torej za situacije,
ki so z vidika subjekta, ki sprejema družbeno realnost,
dojete kot travmatske. Kot pravi Devereux, “posebno
v situacijah stresa sama kultura nakazuje posamezniku
‘načine nepravilnega postopanja’” (prav tam: 57) in “po-
gosto sama kultura daje eksplicitne napotke za zlorabo
kulturne konstrukcije, še posebej v pogostih in netipičnih
situacijah stresa /.../ Vsaka družba ima dobro utrjene ideje
o tem, ‘kako se vedejo norci’ …” (prav tam: 62). Tako
dejansko vsak subjekt, ki je izpostavljen kulturno prizna-
nemu stresu, ubere pot, ki mu jo predpiše kultura; četudi
je ta pot zanj disfunkcionalna, je vendarle simbolizirana.
Tako je treba vsa vedenja, ki jih posamezne kulture ozna-
čijo kot nenormalna, patološka, nevrotična itd., klasifici-
rati in presojati glede na samo specifično kulturo, ki jih
priznava kot takšna. Potemtakem vse to velja že za tvorbo
simptomov, ki jih izoblikuje sleherni član družbe, ko stopi
na pota nenormalnega in se začne vesti atipično: “Etnične
motnje uporabljajo obrambo in simptome, s katerimi jih
oskrbi kultura in so izgrajeni posebej za ta namen.” (prav
tam: 71), in dalje: “izbor simptomov je negativno določen
z družbenimi normami” (prav tam: 216).
V podporo tem trditvam Devereux navaja ogromno šte-
vilo etnografskih primerov “etnopsihoz”, ki predstavljajo
kulturno specifičen način, kako se v določeni družbi zno-
ri.53 Njegov najbolj izpostavljen primer so Malajci; le-ti
“postanejo nori” na način, da na kakšno posebej stresno
situacijo odreagirajo tako, da tečejo po vasi in pobijajo
sovaščane, dokler jih ne pokonča dovolj prisebna oseba.
Ta vrsta etnične psihoze se imenuje “amok” (prav tam:
65). Cilj te vrste etnopsihoze je v tem, da “tekača amoka”
po njegovem morilskem pohodu ubijejo. Ta posledica se
dojema kot neke vrste pravična kazen, celotno vedenje pa
kot ustrezno vedenje v takšni situaciji.
Če povzamemo do sedaj povedano, koncept etnopsihoze
trdi, da so načini nenormalnosti inkorporirani v samo
družbeno definicijo realnosti. Posameznikov status in
njegovo vsakokratno igranje vloge je odvisno od druž-
beno konstruirane realnosti. Zato subjekt zgolj zasleduje
postopanje, ki mu ga narekuje kulturna definicija, pa če-
prav pri tem trpi tako temeljna stvar, kot je funkcionira-
nje njegovega lastnega organizma. Ne glede na pogosto
fatalne posledice se subjekt podredi kulturni definiciji.54
Vendar kljub temu vsak posameznik preko določene
pomenske arbitrarnosti, ki je imanentna jeziku, umesti
svoje pomenske variable in predrugači konvencionalne
Matjaž Kovačič: VÉDENJE V VEDÊNJU
M
T
99ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
pomene, tako da je fantazmatična slika realnosti zanj
bolj ustrezna. Pred manifestacijo subjektovega vedenja
namreč nanj vplivajo mehanizmi nezavednega in kot po-
sledica nastane fantazmatična realnost, ki v mnogočem
odstopa od konvencionalne. Stranski produkt tega pro-
cesa pa je tvorba simptoma,55 ki se izreka, saj dejansko
variira povsem konformne kategorije. Takšne vedenjske
aberacije družba označi kot “motnje” in jih v skladu
s svojo simbolno pomensko mrežo tudi sankcionira.56
Objekt simptoma je pogosto lastno subjektovo telo, ki
je prav tako podvrženo takšnim odstopanjem. V okviru
zahodnoevropske kulture so primer za takšna odstopa-
nja vedenja pogosto označena kot atipična, ker imajo
za objekt telo. Takšno gledanje omogoča že opredeljeni
koncept konformnosti. Kot je bilo prikazano, je vedenje
prav zaradi tega lahko legitimen predmet proučevanja v
sociologiji, specifično v sociologiji vednosti. Prav zaradi
povedanega in odsotnosti socioloških raziskovanj atipič-
nega vedenja v okviru sociologije vednosti, je omenjena
tematika predmet naslednjega poglavja.
Manko raziskovanja na področju družboslovnih znano-
sti je, kot kaže, imel za posledico, da so se za atipično
vedenje bolj zanimale naravoslovne znanosti. Verjetno
zato, ker so vedenjske motnje znotraj tega diskurza bile
uvrščene v red telesnega in razumljene kot posledica
organske, torej telesne disfunkcije. Kakor hitro so bile
definirane kot takšne, pa so padle pod pristojnost nara-
voslovnih znanosti. Človeško telo in njegove disfunkcije
pa na zahodu spadajo v resor medicine. Kadar pa gre za
motnje organizma, ki se kažejo tudi v vedenju, je v okviru
tega diskurza zanje pristojna psihiatrija. Pomembno je še
enkrat opozoriti, da je pri naravoslovnem raziskovanju
vedenja smer kavzalnosti obratna kot pri družboslovnih
znanostih,57 poteka namreč od telesa k vedenju.
ORGANSKO UTEMELJENE RAZLAGE
VEDENJA
Psihiatrija – organska pogojenost vedenja
Psihiatrija kot vednost je za to razpravo zanimiva, ker kot
“veja medicinske znanosti, ki se ukvarja s proučevanjem
psihičnih motenj, prevencijo duševnih bolezni, zdrav-
ljenjem in rehabilitacijo oseb, ki se znajdejo v psihičnih
težavah” (Hudolin, 1984: 13), privzema obče medicinsko
pojmovanje telesa in disfunkcionalnih motenj. Poleg
tega je samodeklarirana lastnost psihiatrije, da “vključuje
tudi spoznanja drugih znanosti, predvsem sociologije in
psihologije” (prav tam: 15; Kaličanin, 2002: ii), kar daje
navidezno legitimnost psihiatrični znanosti na področju
vedenja, ki spada tudi v interesno področje sociologije.
Stična točka je namreč prav vedenje, ki pa ga psihiatrija
razlaga v odvisnosti od telesa, torej kot posledico organ-
skih procesov: “Razvoj psihiatrije temelji na razvoju dru-
gih strok, ki se na kakršen koli način ubadajo s človeškim
vedenjem, kot so sociologija, psihologija in druge družbe-
ne znanosti.” (Hudolin, 1984: 15)
Psihiatrija kot znanost58 ima pristojnost za zdravljenje in
klasifikacijo atipičnih vedenj kot telesnih disfunkcij v ev-
ropski kulturi. Povezuje moralne, torej družbene kategori-
je z vprašanji duševnosti in motnjami v tem redu ter tele-
snimi vzroki in tehnikami zdravljenja, ki jih uporablja.
Tako povezuje zelo različne kategorije, ki spadajo vsaka
v svojo sfero: moralnost je v domeni prava, filozofije in
sociologije, duševnost je lahko v domeni bolj socialnih
(psihoanaliza) ali naravoslovnih vednosti (psihiatrija,
kemija, biologija), in nazadnje telo, ki je v psihiatriji ra-
zumljeno v okviru medicinskega torej tudi fiziološkega,
nevrološkega, kemijskega in biološkega diskurza. Že
zaradi tako širokega spektra delovanja je psihiatrija za-
nimiva za sociologijo. Vedenje je v psihiatriji postavljeno
v povsem organski kontekst, kljub temu da domnevno
upošteva dognanja družboslovnih znanosti: “Za razliko
od drugih vej medicine, ki se ukvarjajo s poškodbami
posameznih organov in organskih sistemov, se psihiatrija
ukvarja s funkcijo človeškega organizma kot celote, ki jo
lahko imenujemo vedenje.” (Hudolin, 1984: 13)
Predmet proučevanja je torej človeško vedenje.59 Ta
predmet proučevanja si psihiatrija deli z nekaterimi ome-
njenimi družbenimi vedami, ki pa nimajo enake mere
legitimnosti v evropski kulturi.60 Psihiatrično ukvarjanje
z vedenjem je povezano s korekcijo vedenja subjektov
v institucionalnih okvirjih.61 Gre za korekcijo vedenja
glede na družbeno normirane oblike tipičnega oziroma
zaželenega vedenja. Vsaka oblika vedenja, ki je v druž-
benem kontekstu veljala za nezaželeno, je bila posledično
sankcionirana predvsem z zaprtjem pred javnostjo, kar je
omogočalo ohranjati “čisto” podobo družbenega življe-
nja. Dokaz za to je po Foucaultovem mnenju dejstvo, da
so bili norci v evropskih “špitalih”62 vse do 18. stoletja
zaprti skupaj s kriminalci, saj so jih tja zaprli “pod enot-
nim pojmom nenormalnega” (Foucault, 1961: 297). Tako
takrat v “špitale” zapirajo na primer naslednje kategorije
nenormalnežev: “obsojence sodišč, ničvredneže, brez-
umneže, brezdomce, pijane mladce itd.” (Foucault, 1961:
49; Shorter, 1997: 35), pooblastilo za zapiranje pa ima
policija (prav tam: 50). Te ustanove predstavljajo trdnjave
moralnega reda in za njihovimi zidovi s prisilo uveljavlja-
jo moralo (prav tam: 61, 62). Podobna skrb za moralnost
je v psihiatriji prisotna še danes, saj je “najpomembnejši
aspekt psihiatričnega postopka prevencije zaščita bolnika
in družbe” (Hudolin, 1984: 15).
Vsi postopki uveljavljanja morale preko telesa ali zdrav-
ljenja “norcev” so temeljili na medicinskem, striktno
organskem pojmovanju duševnih bolezni. Prav zato so
Matjaž Kovačič: VÉDENJE V VEDÊNJU
100 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
tehnike zdravljenja, ki jih skozi zgodovino uporablja
psihiatrija, aplicirane na telo in ne na duhovnost sub-
jekta. Postopki zdravljenja pa so pri psihiatriji zaprti za
institucionalnimi zidovi in so toliko bolj telesni. Saj telo
predstavlja prav označevalno točko aplikacije tehnik kon-
formizacije (uskladitve z moralno podobo). Zdi se, kot da
se v psihiatriji medikamenti uporabljajo z namenom, da
bi norce na videz umirili, kar pomeni, da se želi njihovo
vedenje prilagoditi moralnim normam. Tako medikamen-
ti (psihofarmaki) lahko učinkujejo na telo, ne da bi se
ozirali na organsko funkcionalnost, saj zasledujejo videz
moralnosti in ne odprave disfunkcionalnosti. Sama psi-
hiatrija se sklicuje na vedenje in s tem opozarja prav na
dejstvo, da je ta označevalec tisti ključni, kadar izprašu-
jemo delovanje psihiatrije v okviru percepcije telesnosti.
Konformno vedenje se lahko doseže na mnogo načinov;
psihiatriji je to skozi zgodovino uspevalo z različnimi
sredstvi (zapiranjem, “disciplinami”, psihokirurgijo, psi-
hotropnimi medikamenti), pač odvisno od paradigmatske
usmeritve v medicinskem diskurzu.63
Sprva je bila dresura teles norcev tista, ki je njihovo telo
vzela tako dobesedno, kot je pravo apliciralo kazen na
telesih obsojencev. Njihova telesa so bila krotka, ne-
gibna in zaprta. Nato je prišlo obdobje psihokirurgije,
ki je s svojimi metodami zagotovila isto reč – pridne in
nemoteče norce. V petdesetih letih 20. stoletja pa so to
nalogo prevzeli psihofarmaki, kemijski medikamenti, ki
ponovno ustvarjajo tako želeni videz “mirnega norca”,
četudi ne več zaprtega, pa še zmeraj odmaknjenega od
oči javnosti.64 Psihiatrija je, gledano moralno, v kontekstu
evropske kulture še zmeraj zelo funkcionalna vednost in
tehnika zagotavljanja navidezne vedenjske konformnosti.
Ko psihiatrija norca na videz normalizira in konformira
njegovo vedenje, to še ne pomeni, da so s tem odpravlje-
ne njegove težave. Njegovi mentalni, psihični, duševni
procesi se kljub zunanjemu videzu odvijajo z nezmanjša-
no ali pa morda s še večjo silovitostjo, saj so s pomočjo
psihosedativov vklenjeni v negibno, spastično, otopelo
telo. Kot je bilo že omenjeno, se tudi psihiatrija zaveda
dejstva, da “psihosedativi ne odpravljajo halucinacij in
vizij” (Supek, 1964: 435), kar odpira vprašanja o funkci-
onalnost medikamentoznega zdravljenja. Kaj je namreč
tisto, kar norca dela drugačnega od normalnega posamez-
nika? Zunanji aspekt je seveda njegovo nenormalno ve-
denje. V ta aspekt poseže psihiatrija s svojimi moralnimi
regulativi in korektivi ter z uporabo medikamentov dose-
že na videz mirne subjekte, katerih vedenje se posledično
normalizira. To pomeni mirnega norca, ki ne izstopa po
svojem agresivnem ali regresivnem vedenju od kategorije
normalnega posameznika.
Ker so norce že zmeraj želeli izriniti na rob družbe, jih
umakniti pogledu “normalnih”, psihiatrija za vsak primer
nenormalne posameznike umakne pogledu javnosti in jih
v institucijah, kjer vlada zakon medicinskega diskurza,
pripravi za domnevni povratek v družbo. Videz, ki naj ga
daje subjekt z organsko-vedenjsko motnjo, je torej videz
normalnega posameznika.
Vendar posameznik, ki se s pomočjo psihiatrije zdaj
“vede konformno”, še zmeraj svoje dojemanje sveta
organizira okoli privatno konstruirane realnosti, kar po-
meni, da še zmeraj svet stvari dojema v kontekstu, ki ga
psihiatrija imenuje “halucinacije in vizije” (prim. Supek,
1964: 435). Seveda kategorija realnosti nima veljave v
tem diskurzu, saj v njem štejejo pozitivistične katego-
rije, torej izmerljive, organske ipd. To še ne pomeni, da
je realnost, ki za psihiatrijo ne obstaja, za posameznika
manj konkretna kot tista obča, s katero se je v določenem
trenutkov razšel (prim. Žižek, 1982). Posameznik namreč
verjetno tudi po učinkovanju psihosedativov neovirano
in z nezmanjšano intenzivnostjo percipira svet, kot ga je
pred tem, vendar v oklepu svojega komaj gibnega, otope-
lega telesa. S tem ko psihiater izklopi nekomformni videz
(vedenje kot pozitivno kategorijo), ne vpliva na psihične
procese v posameznikovi duševnosti.
Psihiatrija želi dokazati vzročnosti v smeri od organskega
k duševnemu; vendar je skozi analizo zgodovine vede moč
domnevati, da so njeni poskusi dokazovanja spodleteli.65 Po-
leg tega iz smeri kavzalnosti od organskega k vedenjskemu
izhaja, da so duševne bolezni, kot jih klasificira psihiatrija,
z enakimi simptomi prisotne v vseh družbenih kontekstih.
Skozi Devereuxov koncept etnopsihoze je dokazano naspro-
tno (prim. Devereux, 1977). Prav tako to velja za specifične
vedenjske oblike, kot so shizofrenija in motnje hranjenja,
ki imajo telo za objekt in so specifične za zahodnoevropsko
družbo (prim. Gordon, 2000; Devereux, 1977).
Dejstvo raznolikosti kultur in njim pripadajočih speci-
fičnih vedenjskih oblik torej kaže na to, da je vedenje
bolj verjetno organizirano preko od družbe privzetih in
zato duhovnih kategorij v posamezniku in ni odvisno od
organskih funkcij ali disfunkcij. Vendar to v družboslov-
nih znanostih ni povsem sprejeta trditev. Tako na primer
psihologija in predvsem medkulturna psihologija temelji-
ta na naravoslovni epistemologiji, predvsem glede prepri-
čanja o obstoju univerzalnih kategorij človeškega duha,
ki naj bi jih bilo moč spoznati preko domnevno univerzal-
nega metodološkega orodja.
Psihologija – vedenje in organizacijske spre-
membe
Tudi psihologiji človekovo vedenje66 predstavlja pred-
met proučevanja. Ožje lahko psihologijo “opredelimo kot
znanost, ki proučuje duševne pojave, osebnost in obna-
šanje” (Musek, 1997: 15). Vendar je proučevanje vedenja
Matjaž Kovačič: VÉDENJE V VEDÊNJU
M
T
101ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
vezano na povsem drugačne temelje, kot pri preostalih
opisanih družboslovnih pristopih: “Predmet psihologije
pa niso samo posamezni duševni pojavi in odzivi, temveč
celotni sistem duševnega in z njim povezanega telesnega
delovanja pri človeku.” (Musek, 1997: 16)
Proučevanje svojega predmeta psihologija podpre z znan-
stveno metodologijo. Spoznanja psihologije kot znanosti
morajo biti namreč “preverjena, načrtna (sistematična),
pridobljena na objektiven in zanesljiv način” (prav tam:
17). Kako si psihologija zagotovi tako želeno objektiv-
nost? Glede na naravoslovni ideal objektivnosti se želi
čimbolj približati tej kategoriji, ki po epistemološkem
prepričanju naravoslovja zagotavlja gotovost glede sodb,
ki jih sama izreka. Ali je ta status objektivnosti enak v
naravoslovnih vedah in psihologiji? Glede na to, kakšno
metodo znanstvenega dokazovanja je ubrala psihologija,
je odgovor na to vprašanje pritrdilen. Tako so prav meto-
de proučevanja predmeta, ki jih je psihologija prevzela za
svoje iz naravoslovnega diskurza, vplivale na njene teo-
retske predpostavke o človekovi duševnosti, osebnosti in
vedenju: “Naravoslovna odkritja so dala slutiti, da bo tudi
psihologija lahko bolje napredovala, če bodo psihologi
začeli svoje teorije utemeljevati z natančnim opazova-
njem in izkustvenim preverjanjem.” (prav tam: 25)
Tako se je psihologija priključila pozitivistični paradigmi.
To pomeni “natančno opazovanje” in s tem tudi evidenco
opazovanih pojavov ter merljive podatke, ki jih je sploh
moč evidentirati. Ti podatki so v biološki psihologiji pov-
sem fizikalno določeni (nevronski impulzi, možgansko
valovanje itd.). Znotraj bolj abstraktnih panog sociologi-
je, kot so kognitivna ali socialna in predvsem medkultur-
na psihologija,67 pa se v najboljšem primeru uporabljajo
razni slikovni testi, kot so Rorschachovi testi,68 testi
Draw-a-person (DAP) in House-Tree-Person (HTP) itd.
Pri obojih si bomo najprej pobliže ogledali njihovo meto-
dološko orodje ter epistemološke temelje.
Kadar psihologija proučuje na primer vrednote, stališča,
odnose v družini itd., si podatke za to priskrbi preko an-
ket, vprašalnikov, intervjujev, ki predstavljajo osnovo za
kasnejšo statistično obdelavo podatkov.69 Dokler so testi,
ki jim podvržejo serijo posameznikov, omejeni na po-
pulacijo istega kulturnega konteksta, so ti podatki morda
relevantni. Ker pa je psihologija znanost, ki uporablja
pozitivistične metode, so njene posplošitve univerzalne.
Tudi za predstavnike drugih kultur se uporabljajo testi, ki
naj bi preverjali iste procese z isto metodologijo. Kot pri-
mer naj služijo testi House-Tree-Person,70 ki naj bi zaradi
dajanja prednosti podobi in ne jeziku, medkulturno valid-
no preverjali razna stališča testirancev, od odnosa do so-
cialnega okolja do osebnih travm. Same risbe in odgovori
osebe so podvrženi interpretaciji, ki uporablja povsem
zahodno kategorizacijo; slika drevesa naj bi odslikavala
globlje plasti osebnosti testiranca, luknje v njem naj bi
simbolizirale travmatske izkušnje in njihova oddaljenost
od tal obdobje, v katerem so se zgodile, razcepljeno drevo
naj bi indiciralo shizofreno osebnost itd. (Barnouw, 1985:
318). Logika transformacije slikovnih simbolov v psihič-
ne kategorije je specifična za zahodnoevropsko kulturo.
Predpostavlja se, da je percipiranje okolja in lastnega
telesa ter osebnosti enako v evropski kot v neevropskih
kulturah, prav tako naj bi se nezavedni mehanizmi mani-
festirali na enak način in tako bili tudi simbolizirani (na-
slikani).
Ob tem pa se zdi, da psihologija pozablja na dejstvo, da
se kulture medsebojno radikalno razlikujejo. Seveda ne
po samem dejstvu, da so različne (kar psihologija upoš-
teva), temveč po tem, kakšno kozmologijo imajo. Prav
zaradi tega ni mogoče postopati z njihovo kozmologijo,
kot da je izenačena s tisto od psihologov (zahodnoev-
ropske kulture). Vrednotenje rezultatov, pridobljenih v
neevropskih kulturah skozi evropsko kulturno optiko,
je prav generalizacija, ki jo naredi psihologija. V okviru
pozitivističnega diskurza in njegove metodologije je ra-
zumevanje osnovnih duševnih procesov, kot je na primer
čustvovanje v biološki psihologiji, utemeljeno fizikalno.
Poglejmo najprej razlago čustvovanja in nato še “iz-
kustveno preverjanje” ali diagnostične metode, ki naj bi
priskrbele objektivne podatke: “Čustva so torej duševni
procesi, s katerimi doživljamo poseben odnos do pojavov,
predmetov, oseb, njihovo privlačnost ali pa neprivlačnost,
njihovo svojevrstno doživljajsko vrednost in barvitost.”
(Musek, 1997: 111)
V tej razlagi ni zaslediti pregovorne objektivnosti, ki jo
pričakujemo glede na prejšnjo opredelitev psihologije
kot znanosti. Vse, kar je moč zvedeti iz zgornje razlage
čustev, je, da so to duševni procesi v človeku, ki zadeva-
jo odnos do okolja, ki ga obdaja. Kje je torej moč najti
objektivnost razlage duševnih procesov, v tem primeru
čustev? Morda ob pomoči fizikalnih in kemijskih katego-
rij, ki znotraj medicinskega diskurza razumevanja telesa
v zahodnoevropski kulturi opisuje znanost z imenom
fiziologija, in sicer tako, da “mnoge fiziološke spremem-
be kažejo, da je namen čustvenega vzburjenja priprava
na povečano dejavnost in učinkovitost. To vzburjenje je
predvsem povezano z močnejšim delovanjem simpatične
veje avtonomnega živčevja …” (prav tam). Tako se spre-
membe kažejo na živčnem sistemu v obliki pospešenega
delovanja simpatikusa, na povečanem izločanju adre-
nalina v sistemu endokrinih žlez, povečanem izločanju
potu in električne prevodnosti kože itd. (prav tam: 113).
Čustva so torej duševni proces, ki pa se manifestira, odra-
ža na telesu. Povzroči določene fiziološke spremembe, ki
so merljive seveda s fizikalnimi napravami.71 Psihologija
v svojo epistemologijo in metodologijo privzema tako
zasnovano merjenje fizioloških sprememb: “Fiziološke
Matjaž Kovačič: VÉDENJE V VEDÊNJU
102 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
spremembe lahko merimo z različnimi napravami, to nam
tudi olajšuje objektivno proučevanje čustvovanja” (prav
tam).
Predpostavka v takšnem pojmovnem okviru je, da ne-
katere fiziološke spremembe v telesu kažejo na mentalne
vzroke za te dogodke. Psihologija pri tem uporablja
praktično iste metode kot medicinska diagnostika za od-
krivanje bolezni. Dejstvo uporabe fizikalnih metod pri
merjenju fizioloških sprememb naj bi torej psihologiji
zagotovilo objektivnost pri proučevanju. To velja tudi
za razlago drugih pojavov v okviru znanstvenega pro-
učevanja psihologije. To je razvidno iz tega, da je psiho-
loško razumevanje duševnosti iz medicinskega diskurza
privzeto pojmovanje možganov kot centra duševnosti
in živčnega sistema kot organske podlage zanjo72 (prim.
Musek, 1997: 76–87). Možnost objektivnega proučeva-
nja je povečana, če so same te predpostavke, na katere
se psihologija opira, dovolj verjetne. Samo fiziološko
pojmovanje duševnosti znotraj medicinskega diskurza je
prežeto z mnogimi dvoumnostmi in posploševanji, ki na-
jedajo status objektivnosti te vede. V psihologijo je torej
najprej privzeta domneva, da so čustveni procesi locirani
v žičnem sistemu in možganih, nato, da so fiziološka
dogajanja v telesu res odraz čustvovanja (mentalnega
procesa), in nazadnje, da so te fizikalne (fiziološke) vred-
nosti pridobljene z merilnimi napravami edini ekvivalent
mentalnih procesov. Iz tega psihologija naredi zaključek,
da je domnevna objektivnost njenih metod merjenja ču-
stev raztegljiva na sodbe, ki jih daje o mentalnih procesih
predstavnika vrste homo sapiens.
Poleg te fiziološke analogije v biološki psihologiji pa
eksperimentalna psihologija za svoj garant jemlje pro-
učevanje vedenja živali. Ker je človek živo bitje, je v
nekih naravnih postopkih po mnenju eksperimentalnih
psihologov enak svojim “sovrstnikom”. Psihologija do-
mneva, da je med vedenjem živali in vedenjem človeka
moč povleči analogijo. Na podlagi te analogije pa zahteva
status univerzalnosti oziroma objektivnosti svojih trditev
in postopkov, na katerih so utemeljene. Dejstvo, ki ga
psihologija znotraj te mentalne operacije zanemarja, je
diferentia specifica človeške vrste. To je vpliv družbeno
konstruirane realnosti na vedenje posameznika. Realnost
je poleg človeka in njegovega vedenja pomemben pred-
met družboslovnih znanosti, saj je tista bitnost, ki radikal-
no poseže v biološko strukturo predstavnikov te vrste.
Človeka loči od živali vsaj v enem pogledu dejstvo, da
ima kulturo,73 saj živali kljub svojim organizacijskim
strukturam (čebele, mravlje, podgane), ki jih proučujejo
sociobiologi, še zdaleč ne ustvarjajo kulturnih nadomest-
kov za manjkajočo biološko opremo, kot je to primer
pri človeku (prim. Godina, 1990: 77–114). Pri živalih so
inhibicije za delovanje mnogo bolj naravne kot pri člo-
veku, katerega duševnost je zamrežena s simbolno mrežo
pomenov.
Glede na opisani vpliv družbene realnosti na člane druž-
be, ki regulira tudi njihovo mišljenje, je tudi vedenje od-
visno od kategorizacije kulture. Iz tega sledi, da so ve-
denja povsem kulturno relativna; to, kar je za Evropejce
paranoično, je za Dobuance povsem normalno, večinsko
in družbeno zaželeno (Mead, 1935). In obratno. Vsak
pripadnik kulture se bo seveda nezavedno ravnal, kot
mu narekuje kulturni vzorec in pri tem ne bo imel po-
mislekov o morebitni klasifikaciji svojega početja kot
paranoično ali neregularno. Seveda je ta vpliv kulture
tako ontološki, da je celo percepcija članov različnih
kultur lahko povsem različna. Riversovi poskusi z “Mül-
ler-Lyerjevo iluzijo”74 so pokazali, da Melanezijci “ne
nasedejo iluziji”, kar pa se praviloma zgodi pri predstav-
nikih zahodnoevropske kulture75 (Bock, 1999: 11). Tudi
tako fundamentalni koncepti, kot so prostorske in časov-
ne predstave, se med subjekti različnih kultur razlikuje-
jo; kot na primer pri indijancih Hopi, ki ne percipirajo
časa linearno in ne poznajo glagolskih časov preteklika
in prihodnjika (Barnouw, 1985: 172). Glede na pove-
dano je moč sklepati, da se s tako topim metodološkim
orodjem, kot so testi DAP in HTP ali Rorschachovi testi,
ne da pridobiti veljavnih podatkov. Percepcija članov
neevropskih družb, njihov način izražanja itd., skratka
celotna kozmologija je povsem drugačna od evropske.
To pomeni, da pridobljenih podatkov ni moč interpre-
tirati v okviru zahodne optike, pač pa je treba spoznati
celoten etnografski kontekst, ki vključuje jezik, način
simbolizacije itd. ter šele nato izrekati interpretacijske
sodbe o univerzalnih lastnostih človekovi duhovnosti.
Bistveno za psihologijo je, da bi te ugotovitve morala
upoštevati pri izdelavi svoje metodologije.76
Zaklju~ek
Proučevanju vedenja je treba postaviti tudi epistemološke
meje, kar v prvi vrsti pomeni, da se morajo določiti spe-
cifični kriteriji za pridobivanje in primerjavo podatkov v
različnih kulturah. Temu načelu naj se podredi sama te-
oretska zasnova proučevanja in metodologija postopanja
(merjenja vrednot, vzorcev razmišljanja itd.).
Pravkar povedano pa znanstveni diskurz opozarja na rela-
tivnost zahodnih opredelitev vedenja in telesa. Preko plu-
ralizma različnih pogledov na vedenje v zahodni znanosti
postane očitno, da v primeru vedenja kot telesa abstraktna
realnost in duhovna kategorija vplivata na njuno forma-
cijo. Podobno velja tudi za percepcijo lastnega telesa:
realnost ponudi določeno število interpretacij percepcije
tega objekta, ki znotraj kulturnega konteksta vplivajo na
ravnanje subjekta in preko tega posredno formirajo nje-
govo lastno telo. To ravnanje je manifestno preko realne
Matjaž Kovačič: VÉDENJE V VEDÊNJU
M
T
103ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
razsežnosti telesa, čeprav je motivirano preko duhovno
posredovanih kulturnih pravil.
Četudi zveni protislovno, se zdi, da je percepcija lastnega
telesa odvisna od prepričanj in predsodkov subjektov, ki
so skladni z vednostjo o telesu v lastni kulturi. Subjekto-
vo postopanje z lastnim telesom je v veliki meri odvisno
od mentalnih kategorij, prenesenih skozi socializacijo.
Fantazmatični svet, zgrajen na podlagi kulturnih pravil,
je prepreden s pomeni konstruirane realnosti. Ker te ka-
tegorije pomensko sovpadajo, morda lahko upravičeno
trdimo, da vedenje in telo determinira kultura s svojimi
pravili.
Opombe
1 Berger in Luckmann, 1966; Keller, 2005.
2 Gre za teorije s področja psihoanalize, kulturne antropologije in
sociologije.
3 Gre predvsem za psihiatrijo in psihologijo.
4 Morda je treba na tem mestu opozoriti na nedoslednost, ki vlada
v opredeljevanju vedenja. Že Weber je uvedel razliko med veden-
jem in ravnanjem, pri čemer je ravnanju pripisal zavestni karakter,
vedenju pa povezavo s telesnostjo oziroma neverbalno komunika-
cijo (Knoblauch, 2005: 107). Kasneje je Alfred Shütz tako opre-
deljeno vedenje uvrstil v ravnanje, saj je telesna ali gestikularna
komunikacija vendarle simbolno opredeljena (prav tam: 108).
Tukaj pa ne gre za razlikovanje med verbalnim in gestikularnim
ravnanjem, temveč za razliko med zavestnim in nezavednim
ravnanjem. Prav tako ne bomo ločevali med pojmoma “ravnanje”
in “vedenje”.
Vprašanje je torej, ali je vedenje samo navzven vidno ravnanje,
ali njegova definicija vključuje tudi mentalne operacije posame-
znikov, ki niso priobčene javnosti, temveč se izražajo v nekih
drugih “manifestnih” dejanjih, namreč v sanjah. Ob predpostavki,
da so sanje simbolno urejene, kot trdi psihoanaliza (prim. Freud,
1900; Lacan, 1966), je tudi ta del psihične aktivnosti subjekta
mogoče uvrstiti v širok pojem vedenja, ker je sanje mogoče anali-
zirati preko lingvistične in bolj specifično strukturalne metodolo-
gije. Prav iz tega razloga pa so omenjene razlage zanimive tudi za
sociologijo.
5 Najprej je opisan pomen jezika za družboslovne pristope glede
pojma realnosti za strukturalno metodo in sociologijo vednosti je.
V nadaljevanju je jezik obravnavan na subjektovem nivoju, pre-
dvsem njegov pomen pri tvorbi telesnega simptoma (prim. Freud,
1895; Miller, 1984; Danzinger, 2001).
6 Kot s Freudom pritrjuje Althusser, simbolni ideološki okvir že
pred trenutkom rojstva vkalkulira otrokov prihod na svet, kot
potomca rodbine ali dveh subjektov in ga kot subjekt že vnaprej
precej natančno definira: “Vnaprej je domenjeno, da bo nosil Ime
svojega Očeta, da bo imel torej njegovo identiteto in da bo nena-
domestljiv. Še preden se otrok rodi, je vselej-že subjekt.” (Althus-
ser, 1970: 77)
7 Privzemam Sapirjev pojem “posameznika kot nosilca kulture”
(Sapir, 1994: 50), ki s svojim vedenjem, aktivnostjo in s tem
manifestacijo kulturnih vzorcev dejansko kulturi daje življenje, ji
omogoča, da obstoji.
8 Seveda ne poljubno, glede na to, katero izbere, temveč je to do-
ločeno z naključjem, v katero družbo se bo subjekt rodil in tako
skozi inkulturacijo postal njen član.
9 Ob tem prim. Tylorjevo definicijo kulture, ki procesom učenja
pripisuje prav takšno moč nad subjektom: “Kultura je kompleksna
celota, ki vsebuje znanje, vero, umetnost, moralo, zakone, običaje
in katere koli druge sposobnosti in navade, ki jih posameznik
pridobi kot član družbe.” (Tylor v Godina, 1998: 84)
10 Tako socializiran subjekt lahko označimo tudi kot simbolno inicii-
ran subjekt. Subjekt je iniciiran v Simbolno, ko je socializiran, ko
torej sprejme in internalizira družbena pravila in jih obravnava kot
svoje imperative ter je njegov duhovni kategorialni aparat uskla-
jen z družbeno konstruirano vednostjo.
11 Za ponazoritev naj služi Žižkovo mnenje: “V predojdipovski situ-
aciji je namreč subjekt podrejen kaprici Drugega-Matere, njegova
želja se reducira na zahtevo po ljubezni Matere, v podarjenem ali
odklonjenem predmetu vidi izpričevanje ljubezni ali zavrnitev lju-
bezni Matere, in ista matrica strukturira tudi subjektivno razmerje
do preostalih ...” (Žižek, 1984: 130)
12 Ojdipov kompleks je mogoče opredeliti kot položaj, v katerem se
znajde otrok na določeni stopnji svojega razvoja, ko je razpet med
ljubeznijo do matere in sovraštvom do očeta. Ojdipovska situacija
predstavlja nasprotovanje v odnosih v triadi mati-oče-sin. Poziti-
ven odnos med materjo in očetom predstavlja oviro konkretizaciji
sinove želje po materi. Tej se pridruži odnos do očeta, ki predsta-
vlja v otrokovih očeh krivca za to, da ne more doseči tega cilja.
Ker je mati po Freudu prvi libidinalni objekt, se otroku zdi lažje
žrtvovati očeta, ki ga dojema kot ne-prvega. (prim. Freud, 1913:
284). Ojdipov kompleks pa ima konstitutiven pomen za subjektovo
duhovnost: “Povsem upravičeno pravimo, da je Ojdipov kompleks
osrednji kompleks nevroz in da predstavlja jedro vsebine nevroz.
V njem infantilna seksualnost doseže svoj vrhunec in s svojimi
posledicami usodno vpliva na seksualnost odraslih. Slehernemu
človeškemu novincu se zastavlja naloga obvladovanja Ojdipovega
kompleksa; kdor tega ne zmore, pade v nevrozo.” (Freud, 1905b:
103). Tudi Žižek poudarja pomen iste socializacijske situacije, ko
subjekt trči na prvo zunanjo omejitev. Ta družbena omejitev ni več
razumljena seksualno kot pri Freudu, kjer je enačena s prepovedjo
incesta, temveč gre za “poseg Zakona” ali družbenih omejitev:
“Z integracijo očetovskega Zakona pa se subjekt iztrga tej podre-
jenosti, kaprici Drugega, dobi “notranjo samostojnost”, odpre se
mu razsežnost želje, ki ni več ujeta v mrežo dualnega razmerja do
materinskega drugega, Drugi, ki ga zdaj opredeljuje /.../, [je] Drugi
kot sam univerzalni zakon.” (Žižek, 1984: 130)
13 Enako binarno pozicijo izraža tudi dojemanje realnosti pri osebah
z “motnjami hranjenja” (prim. Kovačič, 2007: 196–207).
14 Moralo je mogoče razumeti kot zbir temeljnih družbenih pravil, ki
regulirajo vedenje znotraj družbe.
15 Seveda ne gre za izbiro privzeti in se morda odločati o tem, ka-
tere norme bi in katerih ne bi privzel, temveč gre za neke vrste
vsiljeno izbiro, ki jo posamezniku narekuje družba (prim. Godina,
1986a, 1986b; Hurrelmann, 1980, Fromm, 1960; Danzinger,
2001).
Matjaž Kovačič: VÉDENJE V VEDÊNJU
104 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
16 Gre za pojmovanje, ki ga nasledi in privzame tudi Fromm, ko
poskuša te procese utemeljiti in razlagati v psihonalitični termino-
logiji. Fromm podrobneje razdela mehanizem prenosa kolektivnih
kategorij na partikularni nivo in subjektovo vedenje.
17 Kultura je v kulturni antropologiji opredeljena še širše kot “cons-
cience”, pa vendar je očitno, da želi definirati isto bitnost: celoto
učljivih pravil, ki določajo moralni kontekst in spekter ravnanja
subjektov. Poudariti je treba, da pojem kulture vključuje tudi kate-
gorijo, ki ji je Durkheim pripisal poseben status, namreč religijo.
Ta je v sociologiji poslej razumljena kot poseben predmet pro-
učevanja in zato ločena od drugih družbenih pojavov, saj gre po
Durkheimu za “osredotočenost na sveto” (Moore, 1996: 81). Vse
prepogosto so sociologi pozabljali, da je odnos do svetega eden
temeljnih odnosov subjektov do družbe in predstavlja bistven
del kulturnih pravil, o katerih želi sociologija izrekati znanstvene
sodbe. Odnos do svetega je del kulture, zato je analiza svetega
hkrati analiza kulturnega elementa, ki tvori del širše kozmologije,
Simbolnega. Pri Durkheimovi analizi svetega v “elementarnih
oblikah religioznega življenja” (1912) gre dejansko za analizo
kulture preko pojmovanj svetega v različnih kulturah. Kar Durk-
heim na primeru svetega imenuje “kolektivne reprezentacije”
(angl. representations collectives), Freud imenuje predstave (nem.
Vorstellung) in ustreza enemu segmentu kulture.
18 Socializacija in edukacija sta tudi pri Durkheimu razumljena kot
“procesa, preko katerih se posameznik nauči pravil določene
skupine v družbi” (Durkheim, 1922: 71).
19 Pomen osebne biografije se je antropologija že naučila ceniti,
saj tako imenovane “življenjske zgodbe”, življenjepis in spo-
mini določenega predstavnika posamezne kulture, ki ga zapiše in
komentira antropolog, že dolgo veljajo za legitimno monografijo
o opravljenem terenskem delu.
20 Tako Bourdieu navaja primer biografskih opisov velikih umetni-
kov, ki so po svojem vedenju in mišljenju odstopali od uokvirje-
nega vzorca normalnih vedenj v določeni kulturi: “Nedvomno so
sistematični opisi življenjskih poti velikih umetnikov in mislecev
/…/ pripomogli k razlagi, zakaj je prišlo do nekaterih odstopanj,
ki jih ne more preprečiti še tako zakoreninjena šolska indoktri-
nacija.” (Bourdieu, 1970: 157) Zato je subjektovo vedenje treba
proučevati kot vmesno kategorijo med občim in individualnim,
saj tisto, kar vpliva na posameznika, ne rezultira nujno v praksi.
21 H kritiki in slabostih teorije racionalnega odločanja prim. Matjaž
Kovačič: Hollisova zavestna racionalnost proti “iracionalnemu”
nezavednemu, Dialogi, 2003/9, str. 29–40.
22 Ob tem velja opozoriti na omenjeno analogijo med Durkhei-
movim pojmom “kolektivne zavesti” in pojmom kulture (prim.
Bohannan, 1960) ter predvsem na Tylorjev pojem kulture, ki
predstavlja definitorično opredelitev tega termina za kulturno an-
tropologijo (prim. Godina, 1998: 84). Ob tem prim. tudi Webrovo
pojmovanje zahodne družbe v sociologiji, ki poudarja razlikova-
nje med posameznimi “pojmovnimi sistemi” v različnih družbah
(prim. Weber, 1904: 82; Đurić, 1986: 67), še posebej pa različne
antropološke študije na temo pojma kulture (prim. Clifford, 1986;
Geertz, 1973; Kluckhohn, 1952).
23 Za pomen jezika v Sapirjevem pojmovanju kulture in mišljenjske
procese posameznika kot njenega nosilca prim. Sapir, 1949.
24 Fromm pojmuje zavest kot funkcijo, torej jo lahko razberemo na
ravni družbe in na ravni posameznika kot dve premeni iste bit-
nosti. Vpliv družbeno konstruirane realnosti je ključen za posa-
meznika, saj interpretacija Realnega tvori zavest in s tem njegovo
percepcijo sveta. Tako je “zavest povprečnega človeka v glavnem
lažna zavest, ki sestoji iz fikcij in iluzij ter mu onemogoča, da se
zaveda stvarnosti” (Fromm, 1960: 234).
25 Spoznavni načini in načini logičnega sklepanja, ki so zmeraj kul-
turno specifični, predstavljajo del sistema vednosti (prim. Fromm,
1960: 227; Berger in Luckmann, 1969: 46; Suzuki, 1960).
26 Prim. Žižek, 1982: 268–78; Berger in Luckmann, 1966: 67; Sapir,
1949: 162.
27 Pri tem je ključnega pomena, da upoštevamo Frommovo pripom-
bo, da “pojma zavestno in nezavedno označujeta funkcije in ne
mesta ali vsebine” (Fromm, 1960: 254). To velja poudariti zaradi
konotacije, ki jo ta pojma vzbujata v laičnem kontekstu. Fromm
namreč z njima operira zelo podobno kot na primer Durkheim s
kolektivno in individualno zavestjo v kontekstu njegovega razu-
mevanja človeka kot “homo duplexa” (prim. Durkheim, 1914:
152; Ritzer, 1996: 100).
28 V tej razpravi je pojem konformnosti uporabljen v sociološkem,
torej v Durkheimovem smislu, le da je njegov koncept razširjen in
podkrepljen še z nekaterimi psihoanalitičnimi koncepti in kate-
gorijami (prim: Fromm, 1960; Freud, 1900, 1920, 1924a; Miller,
1984; Žižek, 1982).
29 Sankcioniranje nekonformnih posameznikov je na zahodu
prepuščeno bodisi institucijam (pravo in sodna oblast ter kazno-
valne institucije, kadar gre za hujše oblike nekonformnosti). Za
določene oblike vedenja pa je na subjektovem nivoju sankcija
družbena kategorizacija takšnega vedenja kot “vedenjske motnje”
(psihologija) ali “duševne bolezni” (psihiatrija), kar pomeni, da
je subjektu prepuščeno, da “znori” na družbeno dovoljen način
(prim. Deverux, 1977) in tako to obliko vedenja ponovno kon-
formno prilagodi realnosti.
30 Temu pojmu sta pogosto dodana atributa “fantazmatična” ali
“subjektivna” (prim. Žižek, 1982; Berger in Luckmann, 1966, ter
Freud, 1924a, 1927; Miller, 1984).
31 To za sociologe postane možno, ko se uporabi tukaj opisana
metoda, ki omogoča strukturalno interpretacijo Freudovih misli, s
tem da nadomesti “organsko” z “družbeno” terminologijo.
32 Opisana je relevantnost sanj kot mentalnih operacij za analizo
vedenja posameznikov (prim. Freud, 1900; Lacan, 1966; Žižek,
1982).
33 Prim. Žižkovo razumevanje fantazme (Žižek, 1982; Žižek, 1988)
in o podobnem statusu, kot ga pri Bergerju in Luckmannu uživa
tako družbena kot subjektivna realnost (Berger in Luckman, 1966:
29).
34 Travmatska izkušnja pomeni nastop dogodka, ki ni anticipiran
v simbolnem svetu subjekta in zato povzroča občutek groze.
Pojem travme je opredeljen (prim. Deverux, 1977: 32). Pojem
“travmatske izkušnje” je mogoče primerjati s pojmom “vdora
Realnega” pri Lacanu (prim. Žižek, 1991: 283), saj pri obeh gre
za nastop nesimboliziranega dogodka.
35 Ta mehanizem je v sodobni psihonalitični literaturi označen kot
“Objektkonstanz” in pomeni sposobnost subjekta (otroka), ohran-
Matjaž Kovačič: VÉDENJE V VEDÊNJU
M
T
105ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
jati psihično stabilnost v odsotnosti njegovega ljubljenega objekta
(matere) (prim. Hurrelmann, 1980).
36 Kar velja za travmatske sanje, velja v polju manifestnega vedenja
za vse fobije. Neprisotnost stvarne nevarnosti je prisotna pri obeh
momentih: pri travmatskih sanjah je od ključnega dogodka prete-
klo že nekaj časa in več ne predstavlja objektivne nevarnosti, po-
dobno pri fobijah objekti, kot so zaprti prostori (pri klaustrofobiji)
ali mačke (pri katofobiji), ne predstavljajo objektivne nevarnosti,
pa vendar so razlog za strah in tako motivirajo subjektovo veden-
je, ko se z njimi sooči. Ta strah je seveda nerealen, nestvaren, sub-
jekt pa se vendarle nahaja v realnosti, v kateri ta realni predmet
grozi s svojo (za subjekt) nesimbolizirano razsežnostjo – subjekt
torej predpostavlja, da je groza, ki stoji za strahom, realna.
37 V okviru družboslovnih znanosti gre pri zastavitvi nature – nur-
ture za razmerje med podedovanim in naučenim, med lastnostmi
in dispozicijami za lastnosti, med biološko opremo in kulturo. Za
natančnejšo obravnavo prim. Godina, 1990.
38 Primerov je ogromno, med njimi najlepši so iniciacijski obredi.
Le-ti postavljajo mejo telesne bolečine, ki je od subjekta zahte-
vana v njegovem družbenem okolju. Za to razpravo so zanimivi
zato, ker družbena pravila preko telesnega predrugačenja označijo
telo. Tako je ponovno na delu kavzalnost v smeri duh – telo (za
podrobnejši opis prim. Khayat, 1987; Cazeneuve, 1971).
39 Bolečina kot kulturno določena kategorija opredeljuje mejo ugod-
ja in neugodja v vsaki družbi posebej (prim. Cazeneuve, 1971:
219; Khayat, 1987).
40 Za razlago pojmov Simbolno, Realno in Imaginarno prim. Lacan,
1960, 1966 in Kovačič, 2002.
41 Kot na primer v zahodnoevropski kulturi smrt bližnjega, biti žrtev
posilstva ipd.
42 Tako se želja in zakon lahko gibljeta na istem polju, četudi je njun
odnos ambivalenten. Kot pripominja Lacan: “Želja je hrbtna stran
zakona.” (Lacan, 1966: 266)
43 Ali ne gre pri “želji občutka krivde” za pojme nasprotujočih pome-
nov? Krivda in želja se izključujeta, pa vendar ju nezavedno dojema
kot dve ambivalentni kategoriji enega imperativa; obrazec “želja kot
prepoved” je seveda enak obrazcu “želja kot krivda”. V kaznovalnih
sanjah seveda gre za izpolnitev imperativa, ki ga nalaga družba;
imeti občutek krivde pomeni biti kaznovan za prepovedano željo.
Kar jasno govori v prid temu, da je seveda družbena zahteva ali želja
po kaznovanju izražena prav s konformnim ravnanjem subjekta, ki
občuti krivdo zaradi kulturno prepovedanega hotenja in si v fantazmi
nalaga (od družbenih pravil) zahtevano kazen. Tudi sanje posiljenih
žensk vedno znova variirajo motiv travmatskega dogodka.
44 Prim. Lacan, 1966.
45 V sociološki znanosti bi v to množico proučevanja atipičnega ve-
denja lahko uvrstili študije deviantnosti (prim. Haralambos, 2000,
in tam navedene raziskave).
46 V zgodnji, predvsem v spontani in razsvetljenski antropologiji
(prim. Godina, 1998, tudi Kuper, 1983) pa gre za atipično vede-
nje, kadar je govora o vedenju subjektov v neevropskih kulturah,
ki je primerjano z vedenjem Evropejcev. S tega vidika je bilo
“njihovo” vedenje označeno kot atipično. V kasnejši kulturni
antropologiji pa so prisotne analize vedenja posameznikov v
drugih kulturah (angl. culture-personality studies), kot na primer
študija M. Mead “Spol in temperament v treh primitivnih druž-
bah” (prim. Mead, 1935) ter študije nacionalnega karakterja Ruth
Beedict (prim. Barnouw, 1994).
47 Gre za vedenje, katerega objekt je telo in je kategorizirano kot
atipično, na primer motnje hranjenja, avtodestruktivnost, avtoero-
ticizem, shizofrenija ipd.
48 Na to dejstvo je opozoril že Durkheim s svojim pojmom “anomi-
čnosti” (prim. Turner, 1999).
49 To disfunkcijo psihiatrija v zahodnoevropski kulturi imenuje
“psihična motnja” ali “mentalna bolezen”.
50 Takšna povsem relativistična pozicija seveda postavlja psihoana-
lizo v precej neprijeten položaj, saj njene na videz univerzalne
kategorije travme dobijo precej bolj partikularen pomen. Le-tega
je treba presojati povsem kulturno specifično. To sovpada s From-
movo trditvijo, da je tisto, kar je predmet potlačitve, odvisno od
vsakokratne kulturne opredelitve, katere izkušnje je dovoljeno
memorirati in katerih ne (prim. Fromm, 1960: 323).
51 Za pojem omnipotentnega statusa realnosti prim. Weber, 1986,
1987; Berger in Luckmann, 1966; Žižek, 1982.
52 Subjekt s takšnim ravnanjem seveda izkazuje konformnost družbi
in njenim pravilom. Vsakemu subjektu, ki “znori”, je v uteho vsaj
to, da so drugi člani skupnosti priznali njegovo trpljenje, travmat-
sko doživetje kot tisto, ki bi vsakega subjekta te družbe napeljala
na isto posledico. Tukaj je ponovno prisoten moment konform-
nosti, o katerem je bilo govora. Omeniti velja, da je ta konsenz,
ki ga predpostavlja subjekt (kot objekt travmatskega stresa) tista
tolažilna nagrada, ki mu preostane ob ukinitvi njegovega simbol-
nega pristanka na regularno realnost. Ta zapustitev Simbolnega
je torej konformna in ni dejanska zapustitev, temveč prej zamen-
java strani, prehod iz pozicije v opozicijo. Zato je Devereuxovo
opredelitev nefunkcionalnosti moč zaslediti zgolj na subjektovem
nivoju, saj na ravni družbe gre prej za funkcionalno izvrševanje
pravil, ki zadevajo atipično vedenje.
53 Podobni primeri kulturno definiranih etničnih motenj so: (1) Med-
vedja srajca (berserk) pri Vikingih (prav tam: 73), ko je mlad Vi-
king v boju ‚ponorel’ in se zagnal v trumo sovražnikov in v skoraj
gotovo smrt. Komur je uspelo, da se je vrnil živ, je bil kot zelo po-
gumen mož spoštovan v svoji skupnosti. (2) Samomor pri Grkih
in Rimljanih (prav tam: 73): kot na primer Sokrat in Teramen, ki
ju nihče razen moralne obsodbe ni silil, da spijeta trobelikin strup.
(3) Transvestitizem pri Nizinih (prav tam: 29): v primeru stresne
situacije, v kateri se ni izkazal kot junak, ima mlad predstavnik
nizinske kulture edino možnost, da naprej živi kot član skupnosti,
da sprejme kategorijo transvestita, ki je povsem konformna oblika
etnopsihoze. Pogosto pa se dogaja, da mladi Nizini raje napravijo
samomor, kot da bi živeli pod oznako, ki jim edina preostane na
voljo (prav tam: 38). (4) Šamanizem pri Mohavah (prav tam: 38,
50), kajti Mohave verjamejo, da vsak, ki se ne odzove nadnara-
vnemu pozivu biti šaman (kdaj gre za tak poziv, je opredeljeno
s številnimi pokazatelji), postane nor in ga vidijo kot destruktivni
element v družbi ter ga posledično ekskomunicirajo. (5) “Imu”
pri Ainujih (prav tam: 82) pomeni, da posameznik verjame, da je
postal kača in se tudi temu primerno vede. (6) “Juramentado” pri
Morojih (prav tam: 83), ki je zelo podobna “amoku” pri Malajcih,
s to razliko, da “juramentado” pred morilskim pohodom prosi za
Matjaž Kovačič: VÉDENJE V VEDÊNJU
106 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
odpuščanje svoje starše, se obleče v pražnjo obleko in se podvrže
seriji predpisanih postopkov, preden začne svojo morijo. (7) “Vin-
digo” pri Algonkinih s severa (prav tam: 333), ko nekateri člani te
kulture mislijo, da jih je od znotraj pojedla pošast “vindigo”, kar
je povzročilo, da so tudi sami postali prav ta pošast.
54 Celo do te mere, da ga sama kultura v okviru znanstvene vednosti
označi kot psihično bolnega, četudi subjekt zgolj na neki speci-
fičen način povezuje povsem regularne kulturne kategorije, jih
upošteva in se dejansko vede, kot od njega pričakuje simbolni red.
55 Zato je simptom potreben kot ventil, skozi katerega subjekt najde
svojo povezavo z občo realnostjo in mu sploh omogoča preživetje
v tej simbolni mreži. Nič čudnega torej, da psihoanaliza definira
simptom kot “rešilno bilko za nevrotika” (prim. Freud, 1917).
56 Kot motnje so klasificirane s strani medicinskega (natančneje
psihiatričnega) diskurza, saj gre za klasifikacijo, ki upošteva
predvsem pozitivistične momente (telesne iregularnosti) pri defi-
niranju tega pojava (prim. Hudolin, 1984).
57 Z izjemo psihologije, ki svoje sodbe o atipičnem vedenju uteme-
ljuje na podlagi pozitivistično izmerjenih organskih sprememb
na telesu subjekta, ki spremljajo njegovo vedenje. Kljub temu je
psihologija del družboslovnega korpusa znanosti. Analiza prouče-
vanja vedenja v psihologiji je opisana v naslednjem podpoglavju.
58 Po navedbah psihiatričnega diskurza lahko celo dvomimo v opre-
delitev psihiatrije kot znanosti, saj “psihiatrija še nima čvrste
znanstvene osnove” (Kaličanin, 2002: iv).
59 Pristop, ki omogoča mnogo širše ukvarjanje z vedenjem in ki
ima za predmet dejansko vedenje, torej njegove manifestacije in
odstopanja od kulturno standardiziranih vedenj, je psihoanaliza.
60 Mnenje psihiatra je namreč relevantno mnenje, ki ga upošteva
pravo – vednost, ki sebi in tako tudi psihiatriji zagotavlja legitim-
nost znotraj zahodne družbe. Tudi pravo deli s psihiatrijo predmet
proučevanja: vedenje, ki je klasificirano kot družbeno nedopustno
in kot tako opredeljeno v kazenskem zakoniku. Kazenski zakonik
predstavlja kodeks vedenja, saj so vsa dejanja oziroma modu-
si vedenja v različnih kontekstualnih situacijah, ki so v njem
vsebovani, klasificirani kot “kazniva dejanja” in sankcionirani
s strani državnih represivnih aparatov. Kadar se pojavi vprašanje
o vzrokih za določeno pravno sankcionirano vedenje, ki ga pravo
imenuje “prištevnost”, preide pristojnost na psihiatrijo. Ta lahko
s svojim mnenjem označi neko osebo kot prištevno, neprištevno
ali zmanjšano prištevno, kar vpliva na stopnjo njene odgovornosti
pred zakonom ter posledično na sankcijo, ki jo predpiše zakon
(oziroma zakonodajni organ) in določi sodišče (zaporna kazen,
zdravljenje v psihiatrični ustanovi). Pravo in medicina se torej
vzajemno upoštevata predvsem v institutu “izvedenskega mnenja
medicinske stroke”, ki je legitimen in legalen institut v evropski
kulturi.
61 Norce so vse kulture starega sveta poskušale umakniti iz javnega
življenja družbe, jih marginalizirati. Zato v arabskem svetu že
zelo zgodaj izumijo ustanove, azile, zavetišča, ki jih locirajo daleč
stran od mest in ljudi. Prvi špitali se pojavijo že okoli leta 700
n. š. v Bagdadu, okrog leta 800 n. š. v Kairu in leta 1270 v Dama-
sku. V Evropi je nastanek azilov po arabskem zgledu kasnejšega
datuma: prvi se pojavi v Metzu leta 1100 n. š., v Braunschweigu
leta 1224, v Kölnu leta 1292 in v Uppsali leta 1305 (Foucault,
1961: 15; Shorter,1997: 4). Z razliko, da so v arabskih bolnišnicah
imeli poleg zavetišča še redno zdravniško službo z apotekami in
oddelki, v evropskih špitalih pa so to zgolj kraji, kamor so norci
in drugi hodili umirat (Gleisinger, 1954: 114; Shorter, 1997: 7).
62 Špitali so v tedanjem času združevali funkciji, ki ju danes izvaja-
ta zapor in psihiatrična klinika (prim. Foucault, 1961, 1975).
63 Ta razprava se omejuje predvsem na način klasifikacije vedenja
kot mentalnih bolezni v okviru medicinskega diskurza.
64 Takšno je stališče v okviru antipsihiatrije (prim. Filipović, 1990:
23).
65 To dokazuje tudi uspešnost pristopa s pogovorno tehniko psiho-
analitične terapevtske metode, kaže tudi na praktično uporabnost
in učinkovitost pogovora in s tem vplivanja na psihične procese
preko jezika. Ta izhaja iz povsem drugih epistemoloških temeljev
percepcije človekove duševnosti in telesa kot medicinski diskurz,
namreč družbenih.
66 Psihologijo lahko v najširšem smislu pojmujemo “kot znanost
o vedênju” (Bock, 1999: 1).
67 Medkulturna psihologija je po svoji zastavitvi od vseh psiholoških
ved najbližja kulturni antropologiji, saj je njeno polje proučevanja
človekovo vedenje in duševni procesi v različnih kulturah. Obe
omenjeni znanosti delita interes proučevanja vedenja subjektov
v nekem socialnem okolju, kot to velja tudi za sociološko razi-
skovanje. Tudi kar je bilo povedanega o psihoanalizi, spada v ta
kontekst. Edina razlika med psihologijo in drugimi znanostmi
je, da okvir raziskovanja predstavlja družbena kategorija, namreč
kulturno okolje, sam predmet proučevanja pa je percipiran kot
univerzalna razsežna stvar – človeški organizem.
68 Rorchachov test sestoji iz 10 kart, na katerih so odtisnjeni madeži
črnila nedifiniranih oblik. Testirancu so zmeraj pokazani v ena-
kem vrstnem redu, ta pa opiše, katere oblike in stvari prepozna na
posameznik kartah (Barnouw, 1985: 275).
69 Seveda je tukaj na delu velika mera interpretativnih postopkov, ki
predpostavljajo, da je možna ena ali vsaj omejeno število možnih
razlag določene razporeditve ali vrednosti podatkov (prim. Weber,
1986; Bourdieu, 1997).
70 Testiranec dobi tri pravokotne liste in svinčnik; prvega, na kate-
rega naj nariše hišo, predenj položijo horizontalno, ostala dva
za drevo in osebo pa vertikalno. Oseba lahko briše in popravlja,
kolikor želi, in si za risbo vzame poljubno časa. Po koncu risanja
ji postavijo še 64 vprašanj (Barnouw, 1985: 317).
71 Le-te beležijo, evidentirajo za fiziko relevantne podatke (elektro-
magnetno valovanje možganov, spremembe v srčnem utripu itd.),
ki so merljivi v fizikalnem kontekstu definiranih vrednosti (število
udarcev srca na minuto, električna prevodnost itd.). Enako velja
za diagnostične aparate v medicinskem diskurzu (prim. tretje
poglavje). Te naprave so elektroencefalograf (merjenje ojačanih
možganskih valov), elektrokardiograf (srčni utrip), pnevmograf
(hitrost, ritem in globina dihanja) in mnoge druge (prim. Musek,
1997).
72 Pojmovanje možganov kot centra duše(vnosti) je stara antična
ideja. Gre za biološko in fiziološko razumevanje duševnosti,
ki se je začelo s Hipokratovo in Galenovo anatomijo in se
ohranilo vse do danes. Možgani tako pri hipokratu kot tudi pri
Galenu ostanejo center duševnih bolezni (Gleisinger, 1954: 83;
Matjaž Kovačič: VÉDENJE V VEDÊNJU
M
T
107ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
Karger-Decker, 2001: 152). Tej osnovni razlagi se kasneje doda
še živce, ki postanejo kasneje (in so v psihiatriji še danes) no-
silci mentalnih (duševnih) bolezni (prim. Foucault, 1961: 116;
Shorter, 1997: 18). Kontinuiteta, ki se v okviru medicinskega
diskurza vzpostavlja, torej ni nujno kontinuiteta razvoja, temveč
je lahko tudi kontinuiteta istega pojmovanja telesa, ki je bilo
sprejeto v antiki.
73 Tukaj gre za kulturno antropološki Tylorjev pojem kulture, ki ga
je moč enačiti z podobnimi pojmi iz drugih znanosti, kot je bilo
prej opisano (prim. Bochannan, 1960; Fromm, 1960; Godina,
1990; Žižek, 1982, Berger in Luckamnn, 1966).
74 Müller-Lyerjeva iluzija je poizkus, pri katerem posamezniku
pokažemo dve enako dolgi črti, pri čemer je ena na obeh straneh
omejena z oklepajočima črtama, druga pa z razklepajočima.
Iluzija je ta, da se nekaterim testirancem prva črta zdi krajša od
druge. Dejstvo, da pripadniki neevropske kulture iluziji ne nase-
dejo, ponovno kaže na simbolno prežetost človekove percepcije
prostora.
75 Opozoriti velja na Lacanovo tezo, da se med zaznavo in zavest
vrine označevalna struktura (Lacan, 1960: 54). Preden torej ener-
getski oz. fizikalni impulz prispe do zavesti, ga Simbolno katego-
rizira. Kultura se torej nahaja med zaznavo in zavestjo.
76 Tako bi vsako medkulturno proučevanje vrednot, recimo v okvi-
ru družine, moralo upoštevati, da ima skoraj vsaka kultura svoj
sorodstveni sistem (sam modus določanja sorodstvenih kategorij,
specifične jezikovne kategorije, odnose med sorodniki), ki je
povezan z občo kozmologijo v okviru pomena in same oblike
družine itd.
Reference
[1] Althusser, L.,1970, Ideologija in ideološki aparati države. V:
Močnik, R. (ur.), Ideologija in estetski učinek (str. 38–84). Ljub-
ljana, Cankarjeva založba, 1980.
[2] Barnouw, Victor, 1985, Culture and personality, Dorsey press.
[3] Benedict, Ruth, 1934, Obrasci kulture, Beograd, Prosveta, 1976.
[4] Berger, P.L., Luckmann, Th., 1966, Družbena konstrukcija realno-
sti, Ljubljana, Cankarjeva založba, 1988.
[5] Bock, Philip K., 1997, Rethinking Psychological Anthropology,
Illinois, Waveland press.
[6] Bohannan, Paul, 1960, Conscience Collective and Culture, V:
K.Wolf, Emile Durkeim 1858–1917, Columbus, Ohio State Uni-
versity Press, str. 77–96.
[7] Bourdieu, Pierre, 1970, Zur Sociologie der symbolischen Formen,
Frankfurt am Main, Suhrkamp Verlag.
[8] Bourdieu, Pierre, 1997, Meditationen, Frankfurt am Main, Suhr-
kamp Verlag, 2001.
[9] Cazeneuve, J., 1971. Sociologija obreda, Ljubljana, Založba
ŠKUC in Znanstveni inštitut Filozofske fakultete. Studia humani-
tatis. 1986.
[10] Clifford, James (ur.), 1986, Writing Culture, University of Cali-
fornia press.
[11] Danzinger, Reiner, 2001, Störungen des Körperbildes bei schi-
zophrenen Patienten; V: Geißler, Peter (ur.), Psychoanalyse und
Körper, Psychosozial-verlag, Gießen, str. 125–138.
[12] Devereux, Georges, 1977, Ogledi iz opče etnopsihiatrije, Zagreb,
Naprijed, 1992.
[13] Durkheim, Emile, 1893, The Divison of Labour in Society, New
York, Free Press, 1964.
[14] Durkheim, Emile, 1897, Suicide, London, 1951.
[15] Durkheim, Emile, 1895, Pravila sociološke metode. V: Ivan
Kuvačić, Funkcionalizam u sociologiji, Sociološka hrestomatija,
Zagreb, Naprijed, 1990, str. 114–134.
[16] Durkheim, Emile, 1912, The Elementary Forms of Religious Life,
New York, Free Press, 1965.
[17] Durkheim, Emile, 1922, Education and Sociology, New York,
Free Press, 1956.
[18] Durkheim, Emile, 1914, The Dualism Of Human Nature And Its
Social Condition, V: R. Bellah (ed.), Emile Durkheim: On morali-
ty and society, Chicago, 1973, str. 149–163.
[19] Filipović, L., 1990. Filozofija i antipsihiatrija Ronalda D. Lainga.
Zagreb: Hrvatsko filozofsko društvo.
[20] Foucault, Michel, 1961, Zgodovina norosti v času klasicizma,
Ljubljana, založba /*cf., 1998.
[21] Foucault, Michel, 1975, Nadzorovanje in kaznovanje, Ljubljana,
Delavska Enotnost, 1984.
[22] Freud, Sigmund, 1895, Študije o histeriji, Ljubljana, Delta, 2002.
[23] Freud, Sigmund, 1900, Interpretacija sanj Ljubljana, Studia huma-
nitatis, 2000.
[24] Freud, Sigmund, 1905b, Tri razprave k teoriji seksualnosti, Ljub-
ljana, Studia humanitatis, 1995.
[25] Freud, Sigmund, 1913, Totem i tabu, Odabrana dela, Novi Sad,
Matica Srpska, 1969.
[26] Freud, Sigmund, 1917, Predavanja za uvod v psihoanalizo, Ljub-
ljana, DZS, 1977.
[27] Freud, Sigmund, 1920, Onstran načela ugodja. V: Metapsihološki
spisi, Ljubljana, Studia Humanitatis, 1987, str. 241–300.
[28] Freud, Sigmund, 1924a, Nevroza in psihoza. V: Metapsihološki
spisi, Ljubljana, Studia Humanitatis, 1987, str. 366–371.
[29] Fromm, Erich, 1941, Bekstvo od slobode, Zagreb, Naprijed,
1984.
[30] Fromm, E., 1960, Psihoanaliza i zen budizam. V: D. T. Suzuki in
E. Fromm, Zen budizam i psihoanaliza (str. 202–270). Beograd,
Nolit. 1973.
[31] Geertz, C., 1973, Tumačenje kultura (1. in 2. del), Beograd, Bibli-
oteka XX. vek, 1998.
[32] Gleisinger, Lavoslav, 1954, Medicina kroz vjekove, Zagreb, Zora.
[33] Godina, V. V., 1998, Antropološke teorije, Teorija in praksa, FDV.
[34] Godina, V. V., 1990, Nature vs. Nurture, Antropološki zvezki,
Ljubljana, FDV, str. 77–114.
[35] Godina, V. V., 1985, Bipolarnost socializacijskega procesa, Anth-
ropos, št. 1/2, str. 392–403.
[36] Godina, V. V., 1991, Socializacijska teorija Talcotta Parsonsa,
Aantropološki zvezki 2, Ljubljana, FDV.
[37] Godina, V. V., 1986a, Socializacija in procesi reprodukcije družbe,
Anthropos, 5–6, str. 230–244.
[38] Godina, V. V., 1986b, Soodvisnost temeljnih socializacijskih pro-
cesov, Anthropos, 1–2, str. 202–221.
[39] Gordon, Richard, A., 2000, Eating Disorders; Anatomy of a So-
cial Epidemic, Oxford, Blackwell.
Matjaž Kovačič: VÉDENJE V VEDÊNJU
108 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
[40] Haralambos, M., 2000, Sociologija – Teme in pogledi, Ljubljana,
DZS.
[41] Hirsch, Mathias, 2001, Selbstbeschädigung, Autoerotismus und
Eßstörungen – zur Psychodynamik des Körperagierens. V: Gei-
ßler (ur.), Psychoanalyse und Körper, Psychosozial-verlag, Gie-
ßen, str. 105–124.
[42] Hollis, Martin, 1994, Filozofija družbene vede, Aristej, Maribor,
2002.
[43] Howson, A., Inglis, D., 2001, The Body in Sociology: Tension
Inside and Outside Sociological Thought, Sociological Review, št.
3, str. 297–318.
[44] Hudolin, Vladimir, 1984, Psihiatrija, Zagreb, Stvarnost.
[45] Hurrelmann, K. in Ulich, D. (ur.), 1980, Handbuch der Sozialisa-
tionsforschung, Basel, Beltz Verlag.
[46] Karger-Decker, B., 2001, Die Geschichte der Medizin, Von der
Antike bis zur Gegenwart. Düsseldorf, Albatros.
[47] Kaličanin, P., 2002, Psihiatrija, Beograd, Elit-Medica.
[48] Keller, R., 2005, Analysing Discourse. An Approach From the
Sociology of Knowledge. Forum: Qualitative Social Research, 3.,
dosegljivo na: http://www.qualitative.research.net/fqs/ (pridoblje-
no 12. 9. 2005).
[49] Khayat, J., 1987, Rituali i seksualna sakaćenja, Kruševac, Bagdala.
[50] Kluckhohn, C. in Kroeber, A. L., 1952, Culture. A Critical Review
Of Conceps And Definitions, Cambridge, Harvard University.
[51] Knoblauch, H., 2005, Kulturkörper: Die bedeutung des Körpers
in Sozialkonstruktivistischen Wissenssoziologie. V M. Schroer
(ur.), Soziologie des Körpers (str. 92–114), Frankfurt: Suhrkamp
Taschenbuch Wissenschaft.
[52] Kovačič, M., 2002, Razumevanje razmerja posameznik družba;
Sociološka relevantnost psihoanalitskega pristopa. Magistrsko
delo, Maribor: Univerza v Mariboru, Pedagoška fakulteta.
[53] Kovačič, Matjaž, 2007, Nelagodje v telesu, Maribor, Locutio.
[54] Kuper, Adam, 1983, Antropologija in antropologi, Maribor, Ari-
stej, 1998.
[55] Lacan, Jacques, 1960, Etika psihoanalize (Seminar VII, 1959/60),
Ljubljana, Analecta, 1986.
[56] Lacan, Jacques, 1966, Spisi, Ljubljana, Analecta, 1994.
[57] Levens, Mary, 1995, Eating Disorders and The Magical Control
of the Body, London, Routledge.
[58] Mead, M., 1935, Spol i temperament u tri primitivna društva, Za-
greb, Naprijed, 1968.
[59] Miller, Jacques-Alain, 1984, Simptom-fantazma, Problemi 12,
Ljubljana, 1984, str. 32–34.
[60] Moore, Jerry, D., 1996, Uvod u antropologiju, Teorije in teoretiča-
ri kulture, Jesenski i Turk, Zagreb, 2002.
[61] Musek, J., Pečjak, V., 1997, Psihologija, Ljubljana, Educy.
[62] Ritzer, George, 1996, Sociological Theory, McGraw-Hill, 1996.
[63] Sapir, Edward, 1949, Selected Writings in Language, Culture and
Personality, Berkley, Los Angeles, London, University of Califor-
nia press.
[64] Sapir, Edward, 1994, The Psychology of Culture, Berlin, New
York, Mouton de Gruyer.
[65] Shorter, E., 1997, A History of Psychiatry. From the Era of the
Asylum to the Age of Prozac. New York: John Wiley & sons.
[66] Supek, Zlatko, 1964, Osnove farmakologije. V: Opča medicina;
priručnik za liječnika, Zagreb, Školska knjiga, 1964, str. 393–463.
[67] Suzuki, D. T., 1960, Zen budizam. V: Suzuki, D. T.; Fromm E.,
Zen budizam i psihoanaliza, Beograd, Nolit, 1973, str. 25–201.
[68] Swingewood, Alan, 1984, A Short History of Sociological Tho-
ught, London, Macmilan.
[69] Turner, B. S., 1999, Classicall Sociology, London, Sage.
[70] Weber, Max, 1904, “Objektivnost” spoznaje u društvenoj znanosti
i društvenoj politici. V: A. Marušić (ur.), Metodologija društvenih
nauka (str. 21–84). Zagreb, Globus, 1986.
[71] Weber, Max, 1920, Racionalizam zapadne kulture. V: M. Đurič
(ur.), Sociologija Maksa Vebera (str. 290–305), Zagreb, Naprijed.
1987.
[72] Žižek, Slavoj, 1982, Zgodovina in nezavedno, Cankarjeva založba.
[73] Žižek, Slavoj, 1984, Filozofija skozi psihoanalizo, Ljubljana,
DDU Univerzum.
[74] Žižek, Slavoj, 1984b, Birokratija i uživanje, Beograd, SIC.
[75] Žižek, Slavoj, 1991, ‘Wittgenstein: Razcep subjekta in luknja v
realnosti’, Bog, Učitelj, Gospodar, Ljubljana, Analecta, 1991, str.
279–289.
Matjaž Kovačič: VÉDENJE V VEDÊNJU
M
109ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
Judit Zágorec-Csuka
Kontaktni naslov:
judit.zagores@siol.net
Izvleček
S spremembo družbenega sistema so se madžarske knjižnice znašle v novih razmerah in mnoge so
prenehale delovati. Z novo knjižnično zakonodajo so bile med drugimi novostmi “javne knjižni-
ce” in “zavodi za knjižnice”, ki imajo strokovno in koordinacijsko vlogo, uvedena pa je bila tudi
državna mreža za medknjižnično izposojo, v katero je vključenih 56 velikih knjižnic. V nacionalni
knjižnici Országos Széchenyi Könyvtár deluje Madžarski skupni državni katalog (MOKKA). Za
informatizacijo je namenjenih poprečno šest odstotkov knjižničnih proračunov. Deluje že kar nekaj
digitalnih knjižnic, ključna pa je Madžarska elektronska knjižnica (MEK), ki je s svojimi bogatimi
digitalnimi zbirkami cenjena doma in po svetu. Posebnega pomena je projekt digitalizacije zbirke
korvine. Tudi digitalizirani madžarski dokumenti iz Pokrajinske in študijske knjižnice Murska So-
bota so na medmrežju pridobili 15 milijonov madžarsko govorečih potencialnih uporabnikov po
vsem svetu.
Ključne besede
madžarsko knjižničarstvo, državni kulturni program, madžarska digitalna knjižnica (MEK), mad-
žarski skupni državni katalog (MOKKA)
Abstract
With the change of the social system, Hungarian libraries had to face new circumstances and, as a
consequence, many of them ceased to exist. New library legislation introduced, among other novel-
ties, “public libraries” and “library institutes”, which have an expert and coordination role, and the
national interlibrary loan network, in which 56 large libraries participate. Within the framework of
the National Széchényi Library, the Hungarian National Shared Catalogue (MOKKA) exists. On
average, 6 % of the library budgets is allocated to the informatization. Several digital libraries have
been created so far; the most important among them is the Hungarian Electronic Library, which
is, with its large digital collections, appreciated at home and abroad. The “Corvine” digitalization
project is of particular importance. In addition to that, digitalised Hungarian documents from the
Regional and Study Library in Murska Sobota became accessible on the Internet to 15 million Hun-
garian speaking potential users worldwide.
Keywords
hungarian librarianship, national cultural programme, Hungarian Electronic Library (MEK), Hun-
garian National Shared Catalogue (MOKKA)
SPREMEMBE NA PODRO^JU
KNJIŽNI^ARSTVA
Sprememba političnega sistema na Madžarskem je bila
velikega pomena za knjižničarstvo. Poslabšanje nad-
ziranja knjižničnega sistema in pomanjkanje strokov-
nega knjižničnega nadzora – inšpektorske službe – je
povzročila negotovost v knjižničnem sistemu. Največ
sprememb je nastalo na področju vzdrževanja knjižnič-
nega sistema: nastale so občinske samouprave namesto
KNJIŽNI^ARSTVO NA MADŽARSKEM
občinskih svetov, sindikalni sveti so razpadli, veliko
državnih podjetij so privatizirali. Zaradi pomanjkanja
denarja in zaradi sprememb, ki so nastale v družbi na
začetku 90-ih let, je veliko knjižnic prenehalo delovati.
Po statističnih podatkih iz leta 2002 je bilo na Madžar-
skem evidentiranih 2.071 knjižnic, vendar je v ta razvid
vključenih le malo šolskih knjižnic, kar pomeni, da je
delovalo skupaj s šolskimi knjižnicami približno 5.971
knjižnic.
doi: 10.3359/oz0803109 1.04: STROKOVNI ČLANEK
110 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
1989 1998 1999 2000 2001 2002
Število knjižnic n.a. 2.775 2.586 2.573 2.590 2.853
Število storitvenih mest 4.325 3.315 3.273 3.132 3.242 3.449
Površina (m2) 364.750 395.348 383.418 388.754 409.056 422.155
Število kupljenih knjig 1.556.810 1.201.687 1.141.647 1.164.266 1.129.405 1.235.791
Število vpisanih bralcev 1.554.351 1.350.225 1.364.488 1.357.449 1.388.016 1.426.804
Število uporabnikov Np. 15.947.560 16.478.045 16.560.559 17.947.709 19.327.705
Število izposojevališč 11.516.654 10.301.179 10.386.900 10.266.301 10.519.752 10.676.355
Število izposojenih dokumentov 37.040.082 35.210.119 34.899.956 34.494.389 34.321.118 34.398.836
Denar, ki je namenjen nakupu
(tisoč forintov, Ft)
141.689 1.139.856 1.368.162 1.213.279 1.594.820 1.707.788
Tabela 1: Knjižnice v krajevnih skupnostih v obdobju
1989–2002
Po spremembi družbenega sistema so se pospešeno za-
čele tudi spremembe na družbenem področju in v gospo-
darstvu. Z naglo širitvijo računalnikov in interneta ter s
hitrim razvojem telekomunikacij so se začela pojavljati
tudi razmišljanja o spremembah v knjižničarstvu. Prve
spremembe so nastale v zakonodaji, ki se nanaša na po-
dročje knjižničarstva.
Novi zakoni in nove odredbe
Leta 1997 je madžarski parlament na področju kulture
sprejel nove zakone o muzejih in tudi o knjižničarstvu.
Zakon o knjižničarstvu določa, da je knjižnični sistem
osnovni pogoj za delovanje informacijske in demokra-
tične družbe. Specifika novega knjižničnega zakona je,
da uvaja nov pojem, in sicer pojem javne knjižnice (v
slovenskem knjižničnem sistemu je enakovreden pojem
splošnoizobraževalne knjižnice). Javne oziroma splošno-
izobraževalne knjižnice poleg občinskih sredstev dobijo
tudi sredstva iz državnega proračuna. Na podlagi novega
zakona o knjižničarstvu so ustanovili institucijo Zavod za
knjižnice (Könyvtári Intézet), ki ima vlogo koordinatorja
med knjižnicami tako na strokovnem kot na storitvenem
področju. Poleg tega omenjena institucija izobražuje
knjižničarje in skrbi za njihovo strokovno izpopolnjeva-
nje, izvaja raziskovanje na knjižničarskem področju ter
izdeluje statistike in pravilnike.
Zakon o knjižničarstvu uvaja še eno noviteto, in sicer Dr-
žavno institucijo za zagotavljanje in hrambo knjižničnih
dokumentov (Országos Dokumentum-ellátó Rendszer).
Institucija deluje v okviru 56 knjižnic, ki so se združile
v mrežo z namenom, da na področju Madžarske oskrbijo
knjižnice z dokumenti, tako da si medsebojno izposojajo
dokumente, sistem pa zagotavlja tudi informacijo o tem,
kje se iskani dokumenti nahajajo. V ta sistem so vključe-
ni vsi tipi knjižnic, le šolske knjižnice so izjema. Knjiž-
nice, ki so vključene sistem, dobijo dodatna sredstva za
nabavo dokumentov od Ministrstva za kulturo Republike
Madžarske. Sistem omogoča bralcem, ki so vključeni v
eno izmed knjižnic v sistemu, da so oskrbljeni z doku-
menti, ki so na razpolago v preostalih, v sistem vključe-
nih knjižnicah.
VRSTE KNJIŽNIC NA MADŽARSKEM
Specialne knjižnice
Glede na velikost zbirk, število uporabnikov in nastanek
so specialne knjižnice zelo različne, vse pa jih druži to,
da imajo specialne zbirke. Zbirajo specialne informacije
in dokumente z različnih področij znanosti, ki jih ob-
delajo in posredujejo. Po statistiki iz leta 2002 je bilo na
Madžarskem 632 specialnih knjižnic in mednje sodijo
knjižnice raziskovalnih institucij in podjetij, knjižnice
verskih skupnosti, univerzitetne in visokošolske knjižni-
ce, knjižnice gimnazij in samostanske knjižnice, ki imajo
dragocene in stare zbirke gradiva. V to vrsto knjižnic
sodijo tudi knjižnice muzejev in arhivov. Specialne
knjižnice so vključene v Državno institucijo za hrambo
dokumentov (ODR), torej v integrirani knjižnični sistem
s skupnim katalogom. Na državni ravni lahko ugotovimo,
da imajo specialne knjižnice in visokošolske knjižnice
20 milijonov več dokumentov kot knjižnice v krajevnih
skupnostih, ki imajo kakšnih sto tisoč manjših zbirk.
Visoko{olske knjižnice
Visokošolske knjižnice so tiste knjižnice, katerih ustanovite-
lji so visokošolske institucije. Madžarska knjižničarska sta-
tistika to kategorijo knjižnic uvršča med specialne knjižnice,
njihovo število je blizu 200. Med njimi je veliko visokošol-
skih knjižnic, ki so odprte kot splošnoizobraževalne knjižni-
ce. Tipi teh knjižnic so: univerzitetne, strokovne, visokošol-
ske, knjižnice oddelkov (kateder) na univerzah itd.
Sprememba družbenega sistema je imela velik vpliv na
visokošolske knjižnice. Pred letom 1989 je bilo zgornje
število študentov v visokih šolah določeno, kasneje se
je to spremenilo in število študentov se je povečalo za
trikrat v zadnjih desetih letih. Integracija visokih šol in
Judit Zágorec-Csuka: KNJIŽNIČARSTVO NA MADŽARSKEM
M
T
111ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
univerz je vplivala tudi na visokošolske knjižnice, ki so
morale spremeniti organizacijo in programsko shemo
svojega delovanja. Z integracijo je nastalo več novih uni-
verz (npr. Univerza Károli Gáspar Református Egyetem,
Univerza Pázmány Péter). Ena pomembnejših znanstve-
nih in specialnih zbirk se nahaja v visokošolski knjižnici
Univerze v Debrecenu.
Splo{noizobraževalne knjižnice in knjižnice
krajevnih skupnosti
Splošnoizobraževalne knjižnice na Madžarskem so tipa
javnih knjižnic (angl. public library). Financirajo jih ob-
čine, ki so ustanoviteljice knjižnic, del sredstev pa je iz
državnega proračuna. Storitve teh knjižnic so brezplačne.
Splošnoizobraževalne knjižnice poleg svojih osnovnih
storitev (informiranje, izposoja itd.) zbirajo domoznansko
gradivo. Tipi splošnoizobraževalnih knjižnic so odvisni
od strukture naselij: so regionalne, mestne in vaške knjiž-
nice. Splošnoizobraževalna knjižnica je lahko samostojna
ustanova ali pridružena kakšni kulturni ustanovi. Po
statističnih podatkih iz leta 2002 je bilo na Madžarskem
2.853 splošnoizobraževalnih knjižnic.
Šolske knjižnice
Funkcija šolskih knjižnic je podpora izobraževanju in
vzgoji v šolah. Zbirke šolskih knjižnic so najbolj kom-
paktne, v njih je veliko dokumentov z referenčnimi po-
datki. Šolskih knjižnic je toliko tipov, kolikor je različnih
institucij v šolstvu: vrtci, osnovne šole, srednje šole, sred-
nje strokovne šole, gimnazije, šole za otroke s posebnimi
potrebami, dijaški domovi itd. Klasično razlikujejo na
Madžarskem knjižnice v osnovnih in srednjih šolah. Šol-
ske knjižnice je na paradoksalen način zelo težko defini-
rati, ker še vedno iščejo lastno podobo in identiteto med
knjižnicami, saj niso samostojne institucije, ampak le del
šolskih ustanov. Po statističnih podatkih iz leta 2002 je
bilo na Madžarskem 3.900 šolskih knjižnic.
Spremembe v knjižni~nem sistemu
Državni kulturni program (Nemzeti Kulturális Alappro-
gram) je veliko pomagal pri preoblikovanju knjižničnega
sistema na Madžarskem. S svojimi natečaji je podpiral
knjižnični program, in sicer na podlagi aktualne knjiž-
nične politike (npr. razvoj knjižnične nabave, gradnja
podatkovnih zbirk, retrospektivna konverzija, digitaliza-
cija, zaščita zbirk itd.). V okviru institucije za knjižnice
od leta 2002 dalje deluje tudi inšpektorat za knjižnice,
od leta 2000 dalje pa je Ministrstvo za kulturo Republi-
ke Madžarske uvedlo nove programe za izobraževanje
knjižničarjev.
NOVE INVESTICIJE V KNJIŽNI^ARSTVU
Poleg uvedenih sistemskih sprememb v knjižničarstu so
nastale spremembe tudi na področju infrastrukture. Med
letoma 1996 in 2002 je bilo 8 pomembnih naložb v knjiž-
ničarstvo: gradnja nove regionalne knjižnice v Kecske-
métu (1996), dograjen oddelek za glasbo v knjižnici Fő-
varosi Szabó Ervin Könyvtár v Budimpešti, nove naložbe
v knjižnici Szolnok (1997), regionalni knjižnici Veszprém
(1998), splošnoizobraževalni knjižnici Hatvan (1998),
regionalni knjižnici Kaposvár (2001), regionalni knjižnici
v Sombotelu (2002). Poleg naštetih večjih naložb so bile
še manjše investicije tudi v drugih knjižnicah.
Infrastruktura v informatiki
Večina knjižnic na Madžarskem je opremljena z računal-
niki, ima dostop do interneta in je vključena v integrirani
knjižnični sistem. Katalogi v knjižnicah so večinoma
elektronski. Izoblikovalo se je tudi skupno katalogizi-
ranje, za ta postopek je najbolj znan Madžarski skupni
državni katalog (Magyar Országos Közös Katalógus
– MOKKA), ki deluje v nacionalni knjižnici Széchenyi
Könyvtár v Budimpešti. Za informatiziranje uporabijo
knjižnice 6 odstotkov svojih sredstev. Glede na prejšnja
leta, ko je bilo za ta namen porabljena minimalna vsota
denarja, je to velik napredek. Za nabavo gradiva name-
njajo 15–20 odstotkov svojih sredstev, vendar je to še
premalo. Knjižnice skoraj 80 odstotkov svojih sredstev
porabijo za stroške dela knjižničarjev (zaposlitev, osebni
dohodki itd.), samo 1 odstotek namenijo izpopolnjevanju
strokovnega kadra.
VLOGA KNJIŽNIC V DANA[NJI DRUŽBI
Knjižnice so večinoma odvisne od zakonov. Zakoni de-
klarirajo vlogo knjižnic v današnji družbi. Izvedbo za-
konov kontrolira Oddelek za knjižničarstvo, ki deluje v
okviru Ministrstva za šolstvo in kulturo. K temu pripo-
more še Institucija za knjižničarstvo, ki deluje v okviru
nacionalne knjižnice; v tej omenjeni instituciji raziskujejo
ter analizirajo delovanje knjižnic in njihove dosežke,
poleg tega pa predstavlja tudi osnovno institucijo za koor-
dinacijo knjižnic in stroke. K notranjemu razvoju knjižnic
pripomoreta dve pomembni društvi: Društvo madžarskih
knjižničarjev (Magyar Könyvtárosok Egyesülete) in Zve-
za madžarskih informatikov (Informatikai és Könyvtári
Szövetség). Razvoj digitalnih in hibridnih knjižnic je v
madžarskem knjižničarstvu zelo pomemben. V okviru
nacionalne knjižnice deluje Madžarska digitalna knjižni-
ca (Magyar Elektronikus Könyvtár – MEK). Nacionalna
knjižnica Országos Széchenyi Könyvtár je leta 2003 za-
čela retrospektivno konverzijo svojih katalogov in to delo
še zmeraj poteka.
Judit Zágorec-Csuka: KNJIŽNIČARSTVO NA MADŽARSKEM
112 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
Digitalne knjižnice na Madžarskem
Na Madžarskem deluje več digitalnih knjižnic, od katerih
sta najpomembnejši dve: Madžarska digitalna knjižnica
(Magyar Elektronikus Könyvtár – MEK) in Digital-
na literarna akademija (Digitális Irodalmi Akadémia
– DIA). Poleg teh dveh so pomembne e-knjižnice še:
Jász-Nagykun-Szolnok Megyei E-Könyvtár (http://www.
vfmk.hu/vfek/index.htm), Pázmány Péter E-könyvtár
(http://www.vfmk.hu/vfek/index.htm), Corvinus Library
(http://www.net.hu/corvinus) in Hódmezővásárhelyi E-
könyvtár (http://www.nlvk.hu/hek). Posamezne knjižnice
se odločajo tudi za digitalizacijo svojega domoznanskega
gradiva ter ponujajo online storitve.
Madžarska digitalna knjižnica (Magyar Elek-
tornikus Könyvtár)
Madžarska digitalna knjižnica (http://www.mek.oszk.hu)
je nastala na podlagi civilne pobude. Ljubitelji madžar-
ske literature so namreč začeli digitalizirati madžarsko
klasično in moderno literaturo in jo kasneje prenašati
v internet. To je bila začetna faza Madžarske digitalne
knjižnice. Nato so s pridružitvijo baz podatkov univerzi-
tetne knjižnice v Miškolcu in univerzitetne knjižnice Eko-
nomske fakultete v Budimpešti ustvarili novo podatkovno
bazo. Po fazi testiranja je leta 1999 na pobudo direktorja
Istvána Monoka ta podatkovna baza dobila mesto v na-
cionalni knjižnici v Budimpešti. V digitalni knjižnici, ki
deluje v okviru madžarske nacionalne knjižnice Orszá-
gos Széchenyi Könyvtár, so zaposleni trije strokovnjaki:
glavni urednik László Drótos, katalogizatorka digitalnega
gradiva Andrea Góczán in informatičarka Andrea Elter,
ki konvertira podatke o gradivu. Do leta 2005 so digitali-
zirali 2.616 madžarskih literarnih del in več kot 100.000
drugih madžarskih besedil. Madžarska digitalna knjižnica
pridobi digitalno gradivo iz interneta, od avtorjev, založb,
znanstvenih institucij ter iz narodnostnih institucij in
knjižnic zunaj Madžarske.
Pomen Madžarske digitalne knjižnice je bil na začetku
njenega delovanja po mnenju Istvána Monoka tak:
“Madžarska digitalna knjižnica naj bi bila raziskovalna
delavnica, kjer bi ponovno ovrednotili nove tehnike in
metode modernega digitalnega knjižničarstva oziroma
bi poskusili znova ovrednotiti vlogo in pomen knjiž-
ničarstva ob koncu 20. in na začetku 21. stoletja.”1
Madžarsko digitalno knjižnico sta na podlagi natečajev
financirala Ministrstvo za kulturno dediščino (Nemzeti
Kulturális Örökség Minisztériuma) in Sklad za naci-
onalno kulturo (Nemzeti Kulutrális Alap). Madžarska
digitalna knjižnica je leta 1999 ustanovila svoje dru-
štvo. Na podlagi letnih delovnih programov člani dru-
štva organizirajo konference in različne predstavitve,
se povezujejo v strokovna združenja ter želijo doseči,
da bi se stroka usmerila k digitalizaciji knjižnega gra-
diva in da bi knjižnice oblikovale svoje digitalne enote,
ki bi služile za nove storitve in novo organizacijo dela
v knjižnicah. Na začetku leta 2000 je bila Madžarska
digitalna knjižnica tako znotraj države kot tudi zunaj
njenih meja vsesplošno priznana. Pri njeni zasnovi so
upoštevali tri modele:
1. Model Gutenberg. Digitalna knjižnica digitalizira
klasične literarne tekste in knjige, storitev je brezplač-
na. Projekt omogoča brezplačen pristop do digitalnega
gradiva.
2. Model Open Archives Initiative. Digitalna knjižnica
deluje kot odprt arhiv in hkrati arhivira znanstvene
publikacije ter jih tudi posreduje javnosti. Ta model
pomaga raziskovalcem in podpira odprto raziskovalno
delo.
3. Model digitalnega ohranjanja (angl. digital preser-
ving). Digitalna knjižnica skrbi za arhiviranje digital-
ne zbirke oz. za shranjevanje digitalnega gradiva.
V okviru Madžarske digitalne knjižnice deluje Elektron-
ski periodični arhiv, ki služi za arhiviranje digitaliziranih
časopisov, revij in spletnih strani iz madžarskega kultur-
nega življenja. Madžarska digitalna knjižnica uporablja
formate HUMARC ali USMARC, Dublin Core in XML.
Izdaja tudi svoj spletni časopis “MEK-Hírek”. Od leta
2001 v nacionalni knjižnici Országos Széchenyi Könyv-
tár organizirajo tudi prireditve, na katerih promovirajo
svojo digitalno knjižnico, ki jo dnevno obišče 10.000 do
15.000 uporabnikov. V Elektronskem periodičnem arhivu
delata dva knjižničarja: projektantka Anita Renkecz in
katalogizator Zoltán Csáki.
Hungarolo{ka digitalna knjižnica – Podatkovna
baza HUNI (vrata do madžarskih knjižni~nih
virov zunaj Madžarske)
Madžarska digitalna knjižnica razvija poseben program,
imenovan Hungarološka digitalna knjižnica, ki vključuje
digitalizacijo madžarskih dokumentov, nastalih zunaj
Madžarske (dokumenti hungarike). Do zdaj je digitalizi-
ranih že 60.000 strani besednega gradiva ter 10.000 enot
slikovnega gradiva. To gradivo je shranjeno v dveh poda-
tkovnih bazah – HUNI in HUNG.
• V podatkovni bazi HUNI zbirajo digitalizirane do-
kumente in informacije po programu Informacije
hungarika in z njimi polnijo Hungarološko digitalno
knjižnico. Namen tega programa in podatkovne baze
HUNI je:
• ponuditi ustrezne informacije tistim, ki se zani-
majo za znanstvene, literarne, kulturne, politične
in gospodarske dosežke madžarskih manjšin oz.
Judit Zágorec-Csuka: KNJIŽNIČARSTVO NA MADŽARSKEM
M
T
113ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
Madžarov, ki živijo zunaj meja Madžarske;
• informirati o znanstvenikih, pisateljih, publicistih
idr., ki so pisali in ustvarjali dela z madžarsko
tematiko;
• zagotoviti informacije o madžarskih raziskovalcih,
pisateljih, novinarjih, ki so mednarodno priznani.
• Podatkovna baza HUNG je hkrati madžarski biblio-
grafski indeks ter informacijski sistem, ki zbira in
shranjuje digitalizirane dokumente in podatke v tujini
in zunaj meja Madžarske. Ti podatki so pomembni pri
ustvarjanju stikov, organiziranju konferenc in razstav,
obenem pa so odličen vir za publikacije, domoznan-
ska besedila itn. ter za sekundarno iskanje gradiva.
Namen tega programa in podatkovne zbirke je, da
pomaga in obenem podpira znanstvenoraziskovalne
dejavnosti in knjižničarsko dokumentarno delo.
Digitalna literarna akademija (Digitális Irodal-
mi Akadémia)
Druga velika digitalna knjižnica na Madžarskem je Di-
gitalna literarna akademija – DIA, ki je nastala leta 1998
s finančno podporo države in deluje v okviru Digitalne
knjižnice Jánosa Neumanna. Na začetku je imela 32, da-
nes pa že 62 članov. V projektu DIA poteka digitalizacija
leposlovnih del izbranih madžarskih pisateljev. Avtorji
dobijo honorar ali mesečno rento, brezplačen dostop do
interneta in dnevnega časopisja. Poleg vseh teh ugodnosti
dobijo še posebno darilo: priznani slikarji jih upodobijo,
potem pa portrete shranijo v Literarnem muzeju Petőfi v
Budimpešti (Petőfi Irodalmi Múzeum).
Digitalna knjižnica in multimedijski center Já-
nosa Neumanna
Digitalna knjižnica Jánosa Neumanna (www.neumann-
haz.hu) je nastala leta 1997 in od takrat dalje digitalizira
domoznansko gradivo oz. kulturno dediščino. S tem za-
dovoljuje tudi potrebe globalne informacijske družbe. Ta
digitalna knjižnica ima pet znanih projektov:
• Online katalog WebKat.hu je dosegljiv preko interneta
in posreduje bibliografske podatke o madžarskih do-
kumentih.
• Digitalna literarna akademija deluje v okviru Digi-
talne knjižnice Jánosa Neumanna že od leta 1998 in
zbira digitalno gradivo klasične in moderne madžar-
ske književnosti.
• Bibliotheca Hungarica Internatiana (BHI) deluje v
okviru Digitalne knjižnice Jánosa Neumanna in zbira
digitalizirano strokovno literaturo ter izbrane klasike
madžarske literature.
• Projekt madžarskih klasikov poezije obsega 32 izbra-
nih madžarskih pesnikov in njihova dela.
• Projekt sodobnih madžarskih literarnih ustvarjalcev
zajema digitalizirano gradivo sodobnih madžarskih
pisateljev in vsebuje tudi CD-diskografijo.
Digitalna knjižnica Madžarov, ki živijo v Pa-
nonski nižini (Transilvanija, Slova{ka, Ukraji-
na, Hrva{ka, Vojvodina, Slovenija)
Digitalna knjižnica Madžarov, ki živijo v Panonski nižini,
je nastala oktobra 2001 na podlagi civilne pobude na kon-
ferenci v regionalni knjižnici Vershegy Ferenc v Szolno-
ku. V tej knjižnici ima še zmeraj sedež kot sekcija Mad-
žarske digitalne knjižnice iz Budimpešte. Digitalizirano
domoznansko gradivo in gradivo iz kulturne dediščine
zbirajo v vseh državah, kjer živijo Madžari ali madžarske
manjšine, torej v Transilvaniji, na Slovaškem, Hrvaškem,
v Vojvodini in Sloveniji. Knjižnica zbira tudi digitalizi-
rano gradivo, ki ji ga posreduje Pokrajinska in študijska
knjižnica Murska Sobota.
Spletna stran nacionalne knjižnice Országos
Széchenyi Könyvtár
Tudi na spletni strani nacionalne knjižnice Országos
Széchenyi Könyvtár v Budimpešti je veliko digitalizi-
ranega gradiva. Gradivo digitalizirajo v več oddelkih,
njihovo delo pa koordinira posebna komisija, ki skrbi tudi
za prijavljanje na natečaje in določa prioritete v poteku
digitalizacije. Digitalizirajo kodekse iz zbirke korvine,
zemljevide, fotografije, časopise z mikrofilmov, video
gradivo, zgoščenke (CD-je), izbrane bibliografije in kata-
loge, časopisna kazala iz knjižničarskih revij itn.
V madžarskem knjižničnem sistemu na vsedržavni rav-
ni tečejo raziskave, s katerimi želijo ugotoviti, koliko
gradiva v knjižnicah je že digitaliziranega, hkrati pa do-
ločajo merila za nadaljnji potek digitalizacije v nacionalni
knjižnici OSZK, v specialnih knjižnicah, v domoznanskih
in zasebnih zbirkah. Določeni so tudi cilji digitalizacije:
zbiranje gradiva, reprodukcija, razširitev digitalnih stori-
tev in pridobitev finančnih sredstev zanje.
Internetna povezava med matico in madžar-
skimi narodnostnimi skupnostmi zunaj države
Leta 2001 je Svetovna organizacija Madžarov za mad-
žarski jezik in kulturo v Szatmárnemetiju organizirala
mednarodno konferenco za madžarske strokovnjake iz
domovine in tujine. Na njej so udeležencem predstavili
komunikacijske možnosti, ki jih madžarskim institucijam
v matični domovini in zunaj nje omogoča internet. Poleg
tega so predstavili tudi Madžarsko digitalno knjižnico in
njene spletne storitve po posameznih regijah na Madžar-
skem in zunaj njenih meja, in sicer:
Judit Zágorec-Csuka: KNJIŽNIČARSTVO NA MADŽARSKEM
114 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
• www.vilaghirnev.ro,
• www.transindex.ro,
• www.hhhrf.org.frissujsag (Szathmári Friss Újság),
• www.magyar.sk (címgyűjtemény),
• Bereginfo (www.bereg.uzhgorod.ua/binfo),
• TippNet (www.tippnet.coyu).
PARTNERSTVO Z MADŽARSKIMI
ŽUPANIJSKIMI KNJIŽNICAMI
Županijska knjižnica Dániela Berzsenyija iz Sombotela
že več kot štirideset let sodeluje s Pokrajinsko in študijsko
knjižnico Murska Sobota. Knjižnica ima svojo digitalno
knjižnico na portalu Vasi Digitális Könyvtár (www.bdmk.
hu), ki je nastala leta 2003 in deluje v okviru županijske
knjižnice. Digitalna knjižnica županije Vas je nastala s
finančno podporo Ministrstva za kulturno in narodno de-
diščino Madžarske (Nemzeti Kulturális Örökség Miniszté-
riuma). Njena naloga je, da zbira vse digitalne in digitali-
zirane dokumente z območja županije Vas in preko lastnih
portalov omogoči uporabnikom z vsega sveta dostop do
njih. Digitalizirane dokumente hranijo v podatkovni bazi
“Domoznanska in zgodovinska podatkovna baza županije
Vas” (Megyetörténeti adatbázis). Avtorji, katerih dela so
bila digitalizirana, prejmejo avtorske honorarje. Digitalna
knjižnica ima svoje uredništvo, ki šteje tri člane, vodja pro-
jekta pa je direktorica knjižnice dr. Márta Pallosiné Toldi.
Digitalna knjižnica vsebuje digitalizirana domoznanska in
zgodovinska dela, ki so nastala ob koncu 19. in na začetku
20. stoletja. V podatkovno bazo vključujejo tudi digitalizi-
rane razglednice, zemljevide, naslovne strani časopisov in
življenjepise znanih osebnosti iz županije Vas.
V županijski knjižnici Ferenca Deáka v Zalaegerszegu
(Deák Ferenc Megyei Könyvtár), ki že več desetletij
sodeluje z murskosoboško in lendavsko knjižnico, je do-
stop do digitaliziranega gradiva s spletne strani knjižnice
(www.bdmk.hu) z izbiro Online podatkovne baze. Med
njimi je najpomembnejša podatkovna baza Biografski
leksikon županije Zala (Zalai életrajzi kislexikon), ki vse-
buje biografske podatke o znanih osebah iz te županije.
Ta podatkovna baza je tudi domoznanskega značaja. V
knjižnici imajo tudi digitalizirane bibliografije pomemb-
nih pisateljev, ki so se rodili ali živeli v tej županiji, npr.
Dezső Keresztury, Lajos Kossuth, Péter Nádas, Ferenc
Deák, ter digitalizirane podatke o Romih. Knjižnica je
digitalizirala tudi tednik Zalai Közlöny, ki je izhajal v
obdobju 1900–1904 in 1920–1932, ter kazala preostalih
časopisov iz knjižničnih zbirk.
Partnerstvo z županijskimi in regionalnimi knjižnicami v
županiji Vas in Zala je za knjižnice iz Prekmurja, še pose-
bej za tiste z narodnostnim programom, zelo pomembno.
Raziskovalci in tisti uporabniki, ki se zanimajo za do-
moznansko gradivo iz te madžarske regije, lahko namreč
do tega gradiva pridejo v nekaj sekundah. Seveda je
dragocena tudi obratna izmenjava: Pokrajinska in študij-
ska knjižnica Murska Sobota lahko iz svojih madžarskih
podatkovnih baz brez jezikovnih ovir posreduje svoje
domoznansko gradivo knjižnicam v tej regiji. Naslednja
pomembna kulturna naloga madžarske narodnostne skup-
nosti v Prekmurju je vezana prav na to področje: namreč,
kako naj se s pomočjo knjižnic vključuje v virtualni svet
ožje in širše panonske regije in nemoteno uresničuje kul-
turno transformacijo med različnimi kulturami in jeziki.
Proces digitalizacije v knjižnicah na narodnostno me-
šanem območju v Prekmurju je dolgotrajen proces, ki
zahteva veliko strokovnega znanja knjižničarjev, ustrez-
no informacijsko tehnologijo ter seveda tudi finančno
podporo. Digitalizacijo madžarskega domoznanskega in
leposlovnega gradiva v Pokrajinski in študijski knjižnici
Murska Sobota je treba prilagoditi dolgoročnemu progra-
mu regionalne knjižnice. Digitalni zbirki Biografski leksi-
kon znanih Pomurcev in Leksikon madžarskih pisateljev
v Sloveniji sta uveljavljena projekta, s katerima knjižnica
lahko sodeluje z Madžarsko in se obenem vključuje v
mednarodne kulturne procese. Digitalizacija knjižnega
gradiva v murskosoboški knjižnici je lokalnega značaja,
toda čez čas lahko postane globalna, če bo knjižnica do-
bila dovolj finančnih sredstev za nabavo informacijske
tehnologije in za zaposlitev ustrezno usposobljenih knjiž-
ničarjev, potrebnih v tem projektu.
Po vključitvi Slovenije v Evropsko unijo digitalizacija
gradiva dobiva nove razsežnosti. Zakaj? Slovenija, vklju-
čena v razmeroma nov organizacijski okvir – v Evropsko
unijo, si je zastavila nov strateški cilj: zagotoviti prehod v
na znanju temelječo ekonomijo in družbo, to pa s pomočjo
boljše informacijske politike, s podporo raziskovanju in
razvoju ter s pospeševanjem strukturalnih reform za do-
seganje večje konkurenčnosti in inovativnosti. V procesu
globalizacije je ohranitev lokalnih vrednot pomembno
dejanje, kajti večkrat se poraja strah pred izgubo narodne
identitete. Prav digitalizirano domoznansko gradivo, ki
sprva kaže lokalni značaj, a se preko različnih povezav in
online katalogov razprši po medmrežju, lahko pripomore k
ohranitvi nacionalne identitete in patriotizma. Digitalizaci-
ja madžarskega gradiva v Pokrajinski in študijski knjižnici
Murska Sobota in zagotavljanje dostopa do tega gradiva je
pomembna storitev knjižnice, saj je to pomembno gradivo
preko interneta dostopno15 milijonom Madžarov in tistih,
ki po svetu govorijo madžarski jezik. Prispeva tudi k inte-
graciji narodnostne kulture v širše okolje, spodbuja dialog
in razumevanje med slovenskimi in madžarskimi knjižni-
cami. “Dialog predpostavlja enakopravnost,” pravi franco-
ski filozof Edgar Morin, in je mogoč le med posamezniki,
ki drug drugemu priznavajo enako dostojanstvo in enake
pravice. Je okno v globalni svet. To okno pa se odpira tudi
iz Pokrajinske in študijske knjižnice Murska Sobota.
Judit Zágorec-Csuka: KNJIŽNIČARSTVO NA MADŽARSKEM
M
T
115ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
Opombe
1 Mezei László Miklós, Vajda Kornél: Tízéves a Magyar Elektro-
nikus Könyvtár. Interjú Moldován Istvánnal. Könyv Könyvtár
Könyvtáros, Budapest, OSZK, 2005.
Reference
[1] Mezei, L. M. in K. Vajda (2005). Tízéves a Magyar elektronikus
Könyvtár. Könyv, Könyvtár, Könyvtáros, (14) 4: 3–15.
[2] Sebestyén, Gy. (2002). Elektronikus és virtuális könyvtárak!
Légy az információs társadalom polgára! Budapest, ELTE Eötvös
kiadó, 183–196.
[3] Deáak Ferenc Megyei Könyvtár. Adatbázisaink. Dosegljivo na:
http://www.dfmk.hu.
[4] Digitalna zbirka (2005). Pokrajinska in študijska knjižnica Mur-
ska Sobota. Dosegljivo na: http://sikms.ms.sik.si.
[5] Dippold, Péter: Könyvtárügy Magyarországon, Les bibliotheques
hongrises en 2004, V: Bulletin des Bibliotheques de France 2004:
14–21.
[6] Domoznanska zbirka. 2005.Murska Sobota: PiŠK, http://sikms.
ms.sik.si.
[7] Hanthy (2005). Lyuk a hálón. Budapest, Magyar Nemzet, április
30, szombat, str. 34.
[8] Hungarica Dokumentáció. Budapest: Országos Széchenyi Kö-
nyvtár, Hungarica Dokumentációs Osztály. Dosegljivo na: http://
www.oszk.hu.
[9] Hungarica Információ (2005). HUNI adatbázis, Budapest: OSZK
SZAKI. Dosegljivo na: http://wwww.oszk.hu.
[10] Kárpát-medencei magyar elektronikus Könyvtár. Hungarian Elec-
tronic Libraries of Caprathian basin (2002). Szolnok: Verseghy
Frenc megyei Könyvtár. Dosegljivo na: http://vfmk.hu.
[11] Madžarski fond knjig (2005). Pokrajinska in študijska knjižnica
Murska Sobota. Dosegljivo na: http://sikms.ms.sik.si.
[12] Muravidéki életrajzi lexikon (2005). Pokrajinska in študijska
knjižnica Murska Sobota. Dosegljivo na: http://sikms.ms.sik.si.
[13] Papp, J. (2004). Az egységes könyvtári rendszer és a teljes szöve-
gű adatbázisok Szlovéniában. Magyar Könyvtárosok VI. Világ-
találkozója. Budapest. július 11–14. Budapest: Könyvtári intézet,
1–156.
[14] Sebestyén, Gy. (2002). Légy az információs társadalom polgára!
E-európa. Mi az internet? Mobil kommunikáció az információs
társadalomban. Az információs magyarország pillérei. Könyvtá-
rak: az információs társadalom tudásának szolgáltatói. Az infor-
mációs Magyarország és az információs törvények. Budapest:
ELTE Eötvös Kiadó, 53–226.
[15] Szlovéniai magyar írók, költők s alkotók teljes szövegű művei a
Magyar elektronikus Könyvtárban. Budapest: OSZK. Dosegljivo
na: http://mektukor.oszk.hu.
[16] Szlovéniai magyar irodalmi lexikon (2005). Pokrajinska in študij-
ska knjižnica Murska Sobota. Dosegljivo na: http://sikms.ms.sik.
si
[17] Zágorec-Csuka, J. (2005). A magyar helyismereti kiadványok
digitalizálása a muravidéki nemzetiségi könyvtárakban. Nagyka-
nizsa: Halis István Városi Könyvtár.
Judit Zágorec-Csuka: KNJIŽNIČARSTVO NA MADŽARSKEM
RA
ZG
OV
OR
Mag. Ivan Pehar
OZ: Zadar je bil v domovinski vojni močno
porušen in je bilo treba skoraj na novo zgraditi
tudi knjižnično mrežo. Vodili ste te aktivnosti
in vsi vam priznavajo, da ste uspeli krizo spre-
meniti v izziv za nov razvojni vzpon. Nam lah-
ko na kratko orišete to najnovejšo zgodovino
Mestne knjižnice Zadar?
PEHAR: Mestna knjižnica Zadar, enako kot
današnja Znanstvena knjižnica, izhaja iz prve
javne knjižnice, znane pod imenom “Paravia”,
ustanovljene leta 1857. Od Znanstvenega od-
delka se je ločila leta 1947 in se preselila v
majhne prostore Knežje palače. Tam je ostala
vse do leta 1998, ko se je preselila v sedanje
prostore. V šestdesetih letih svojega delova-
nja je prešla več faz – od povsem neugledne
prosvetarske ustanove, zadolžene za širjenje
pismenosti in za izposojo gradiva iz skromnega
fonda, do osveščene ustanove s profesional-
nim osebjem, ki se zaveda potenciala sodobno
organizirane mestne knjižnice.
Na tej poti je treba posebej poudariti obdobje
domovinske vojne (1991–1995), v kateri je
knjižnica utrpela hudo škodo, obenem pa do-
kazala, kako je mogoče tudi v najtežjih pogojih
razvijati storitve, zasnovati celo nove storitve
ter z domišljenimi marketinškimi programi
spodbuditi javnost v mestu k sodelovanju.
V času domovinske vojne smo skupaj z zapo-
slenimi v knjižnici in prebivalci mesta zbirali in
upravljali z ostanki fonda več vojaških knjižnic
(70.000 knjig, priročnikov časopisov, strelskih
tabel in topografskih kart), ki je ostal po umiku
jugoslovanske vojske in po znanem požigu de-
set tisoč knjig, natisnjenih v latinici. V trenutkih
najhujših spopadov in okupacije Zadra mi je
leta 1992 uspelo neposredno na sami bojni črti
organizirati Mesec hrvaške knjige ter pripraviti
ter odpreti podružnico Bili Brig.
Ko sem postal ravnatelj knjižnice, sem se prvi
prijavil za bibliotekarski izpit in na ta način
spodbudil k enakemu koraku tudi druge sode-
lavce. Učil sem se od drugih doma in po svetu
in pošiljal svoje kolege na študijska potovanja
po Evropi in Ameriki.
Leta 1992 smo začeli uporabljati (takrat nacio-
nalni) knjižnični program CROLIST in Mestna
knjižnica Zadar je bila prva, ki je že leta 1996
imela vse zapise v online katalogu.
Od leta 1991 je ravnatelj Mestne knjižnice Zadar, ene od najbolj inovativnih in največkrat na-
grajenih hrvaških splošnih knjižnic. Študiral je v Zadru in Baslu (Švica) in leta 1975 diplomiral
iz nemškega jezika in književnosti ter pedagogike. V obdobju 1973–1984 je delal v Švici kot
pedagoški svetovalec za resocializacijo mladine. Po vrnitvi domov je do leta 1990 delal kot peda-
gog v Osnovni šoli Pakoštane. Strokovni izpit za bibliotekarja je opravil leta 1993, naziv višjega
knjižničarja je prejel leta 2001, bibliotekarski svetnik pa je postal leta 2006. Na zagrebški univerzi
je magistriral iz informacijskih znanosti in bibliotekarstva. Bil je med pobudniki študija informa-
cijskih znanosti in bibliotekarstva na Univerzi v Zadru, ki se je začel leta 2003 in kjer v nazivu
višjega predavatelja predava predmet Organizacija in upravljanje informacijskih ustanov. Je član
številnih strokovnih teles in društev. Prejel je Kukuljevićevo listino (2002), ki je najvišje hrvaško
knjižničarsko priznanje. Predsednik države ga je odlikoval z redom Danice Hrvatske s sliko Marka
Marulića za posebne zasluge v kulturi. Redno sodeluje tudi na naših konferencah COBISS.
doi:10.3359/oz0803116 1.22: INTERVJU
M
117ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
Ves čas sem vneto lobiral in iskal rešitev za prostore
Mestne knjižnice. Uspelo nam je, da smo bili prva kultur-
na ustanova na Hrvaškem, ki je pridobila vojaške prostore
za svoj namen, kar so potem izkoristile še druge knjiž-
nice v državi. V okviru akcije za izgradnjo in adaptacijo
knjižnice sem zastavil dobro utemeljen program zbiranja
sredstev pri prijateljih mesta Zadar, npr. s kar nekaj avkci-
jami slik, starih vin, z zbiranjem prostovoljnih prispevkov
ipd. Tudi sam sem skupaj z našimi zaposlenimi prispeval
sredstva, kar je na koncu predstavljalo kar dobrih 20 od-
stotkov cene izgradnje in opremljanja knjižnice. Poleg
osrednje knjižnice smo v tem času odprli kar nekaj knjiž-
ničnih podružnic ter uvedli bibliobusno službo za podro-
čje Zadrske županije. Ta trenutek teče izdelava projektov
za razširitev knjižnice še v sosednjo zgradbo.
OZ: Mestna knjižnica Zadar se pri svojem delu zelo po-
sveča “matični službi”. Kakšne so osnovne smernice na
tem področju, še posebej v odnosu do mnogoštevilnih
šolskih knjižnic?
PEHAR: Mestna knjižnica Zadar je po Odloku Minis-
trstva za kulturo od leta 1995 matična knjižnica za vse
splošne in šolske knjižnice v Zadrski županiji. Od takrat
smo v sodelovanju z župani posameznih mest in občin
odprli precej knjižnic in jih vključili v knjižnično mrežo.
Redno izvajamo izobraževanje za zaposlene, za revne in
v vojni porušene predele pa smo uspeli pridobiti sredstva
iz EU za bibliobus, ki redno obiskuje kraje, tudi po 110
km oddaljene od Zadra. V pripravi je odprtje še nekaj
knjižnic, tako v zaledju kot na zadrskih otokih. V mrežo
skupnega kataloga Zadrske županije so vključene tudi
šolske knjižnice. Zaposleni iz Matične službe redno orga-
nizirajo delavnice in strokovna predavanja uglednih tujih
in domačih predavateljev za vse zaposlene v splošnih in
šolskih knjižnicah. Pri tem je treba navesti, da imajo v
Zadrski županiji praktično vsi zaposleni v šolskih knjiž-
nicah za seboj študij knjižničarstva ali so pridobili celo
naziv magister v okviru dopolnilnega izrednega študija
knjižničarstva na Oddelku za knjižničarstvo Univerze v
Zadru in to seveda močno izboljšuje kakovost in ugled
naše stroke.
OZ: Ob Mestni knjižnici Zadar obstaja še Znanstvena
knjižnica, ki prerašča v Univerzitetno knjižnico in se bo
kmalu preselila v novo zgradbo. Kako ste si razdelili delo
in kako sodelujete?
PEHAR: Res potekajo še zadnji dogovori med upravo
zadrske univerze in mestno upravo Zadra, da bosta Znan-
stvena knjižnica in Nadškofijska knjižnica končno dobili
domicil v bodoči zgradbi Univerzitetne knjižnice, saj
imata isto vrsto uporabnikov. Pri tem pričakujemo, da bo
zbirka “Paravia” sicer ostala v lastništvu mesta, da pa bo
vseeno našla prostor v bodoči Univerzitetni knjižnici. Vsi
ti premiki naj bi postali vidni v prihodnjem letu, ko bom
lahko s svojimi sodelavci zastavil tudi novi načrt in pro-
gram močne mestne knjižnice in se z vodstvom bodoče
Univerzitetne knjižnice dogovoril o konkretni delitvi
nalog.
OZ: Zadrsko in ljubljansko knjižničarstvo sta povezani še
od časov Ilirskih provinc, kamor spada tudi vaša “Druž-
ba od štenja”; praznovali ste že 200-letnico vaše knjižni-
ce. So te korenine pomembne?
PEHAR: Lani smo praznovali 200-letnico “Družbe od
štenja”, kar je pomemben mejnik za hrvaško čitalniško
zgodovino. Društvo je bilo ustanovljeno po zgledu podo-
bnih društev za širjenje knjig in branja, ki so se najprej
pojavila v Angliji, Franciji in drugih razvitih evropskih
državah, tudi v Sloveniji. Zadra in Ljubljane pa ne po-
vezuje le daljna zgodovina, ampak tudi sedanjost. Pred
nekaj leti smo podpisali dogovor o partnerskem sodelo-
vanju s Knjižnico Otona Župančiča. Sodelujemo pa tudi
z mnogimi drugimi knjižnicami iz Slovenije in malo je
večjih slovenskih knjižnic, iz katerih še ne bi imeli gostov
pri nas v Zadru. Tudi sicer je naše sodelovanje odlično na
vseh področjih.
OZ: Po čem je vaša knjižnica posebna in drugačna od
povprečnih knjižnic? Kako se vam je uspelo uveljaviti v
vašem okolju in kako vas najpogosteje označujejo v stro-
kovnih krogih in medijih?
PEHAR: Ko sem nastopil delo v knjižnici, sem si kot
osebno poslanstvo izbral moto “Bodi realen, vendar po-
skušaj nemogoče”. Ta moto ves čas označuje moj odnos
do dela, do sodelavcev, uporabnikov, javnosti itd. Moj
tvegano pogumni stil me je pogosto pripeljal tudi v nepri-
jetne situacije v odnosih z oblastmi. V mojih osemnajstih
letih ravnateljevanja so me tudi že odpustili in mi grozili.
Vendar sem si skupaj s svojo knjižnico le še utrdil ugled
in zaupanje, Zadrčani pa so postajali vse bolj ponosni
na svojo knjižnico. Moj cilj je, da se vsaj enkrat dnevno
v javnosti omeni naša knjižnica. Letno se nabere tisoče
časopisnih člankov ter televizijskih in radijskih oddaj o
knjižnici. Naša sporočila in stiki se v različnih oblikah
umeščajo v zavest naših uporabnikov in prijateljev, k
čemur sodijo tudi naša znana letna poročila, ki jih razpo-
šljemo na več tisoč naslovov doma in v tujini. Želel sem
organizirati knjižnico, ki bo ob tradicionalni knjižnični
službi tudi tovarna doživetij in idej, “šola urbane kulture”,
prostor srečevanja. Zato tudi ni presenetljivo, da smo med
redkimi knjižnicami v Evropi, ki letno pripravijo preko
400 različnih dogodkov. Z marketinško usmeritvijo in z
uporabo najsodobnejših metod menedžmenta je Mestna
knjižnica Zadar dosegla v regiji prepoznavno organizacij-
sko identiteto; ima prepoznavno organizacijsko kulturo,
organizacijsko komunikacijo, organizacijski dizajn in
RAZGOVOR
118 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
organizacijski imidž. Zato je tudi predstavljena v univer-
zitetnem učbeniku za marketing kot primer dobre prakse.
O tem pričajo tudi številne nagrade doma in po svetu.
Na podlagi navedenega je Mestna knjižnica Zadar v stro-
kovnih krogih in medijih res deležna različnih prestižnih
oznak: vzorčna knjižnica, kulturni dogodek desetletja,
primer dobre prakse, model splošnega knjižničarstva,
knjižnica mediteranskega tipa, delavnica demokracije itd.
OZ: Vašo knjižnico imenujete “srečevalnica” (“druži-
onica”) in za tem imenom obstaja premišljen koncept.
Nedavno vas je obiskala Claudia Lux, predsednica Ifle, ki
je v poročilu zapisala, da gre v vašem primeru za “knjiž-
nico, ki je izjemno aktivna in odlično povezana z ljudmi v
Zadru”. IFLA spremlja vaše korake in zadnja leta ste pre-
jemniki njenih nagrad in prvih mest za poster, bibliobus
in marketing. Kaj pravijo v mestu, županiji in v Zagrebu
o tolikih pohvalah?
PEHAR: S preselitvijo v nove prostore leta 1999 in po
dokončanem projektu informatizacije Mestne knjižnice
Zadar smo začeli projekt “Knjižnice kot središča skup-
nosti”. Projekt financiramo iz mrežnega knjižničnega
programa fundacije Odprta družba ter iz lokalnih sredstev
po načelu “združenih fondov” (angl. joint-funding). Tako
teoretični kot praktični pristop in realizacija so prejeli
pohvalo direktorjev knjižnic Queens Borrough Library iz
New Yorka, Helsinške knjižnice in drugih. Glede pohval
projektu v lokalnem okolju pa naj navedem le besede
urednika Hrvatskega lista iz leta 2004: “Iz mestne knjiž-
nice, ki je v drugih okoljih in situacijah prostor za relativ-
no ozek krog ljudi, je Pehar ustvaril živo bitje, v katerem
nenehno pulzira življenje vseh generacij Zadrčanov, od
najmlajših do najstarejših, v različnih oblikah intelektual-
nega udejstvovanja, s čimer je iz knjižnice naredil enega
od najprijetnejših prostorov te vrste v celi Hrvaški.”
Seveda smo ponosni in ganjeni zaradi pohval gospe Cla-
udie Lux in drugih strokovnjakov z našega strokovnega
področja, kot tudi velikega števila veleposlanikov, ki se
ob obisku Zadra vedno oglasijo tudi pri nas. Zato ni tako
čuden naslov članka v tedniku Nacional: “Knjižnica na
čelu mesta”. Tako uporabniki kot zadrski meščani so po-
nosni na svojo knjižnico, nas pa to spodbuja k razvijanju
novih storitev, pri katerih si želimo tudi novih uspehov.
OZ: Vaša knjižnica je pobudnica številnih skupnih akcij v
okviru ZNAK-a (Zajednice narodnih knjižnica Republike
Hrvatske). Ob tem ste vzpostavili celo mrežo sodelovanja
s knjižnicami zunaj Hrvaške. So ti veliki dodatni napori
poplačani?
PEHAR: Res smo pobudniki ZNAK-a in ustanovljen je
bil v naši knjižnici. Žal skupnost še ni zaživela v polni
meri zaradi različnih struj in stališč predstavnikov nekate-
rih knjižnic v naši stroki in je omejena le na nekaj aktiv-
nosti skozi leto ter na njen dan – 23. september. Mestna
knjižnica Zadar sodeluje z mnogimi knjižnicami in kolegi
v Evropi in Ameriki. Sam sem opravil veliko število štu-
dijskih potovanj, se udeležil konferenc, seminarjev, de-
lavnic, predavanj in prezentacij in s seboj popeljal števil-
ne kolege. Vzpostavili smo partnerske vezi s knjižnicami
v ZDA, Nemčiji, Švici, Avstriji, Angliji, Litvi, Latviji, na
Kosovu, v Makedoniji, BiH, Sloveniji in drugod.
Vprašanje, če so dodatni napori poplačani, je podobno
vprašanju, ali se izplačajo znanje in storitve z dodano
vrednostjo v knjižnicah? Za večino pomembnih stvari v
življenju – če nanje gledamo površno – se dodatni napori
ne izplačajo; a za večino ljudi, ki imajo radi svoje delo
in svoj poklic opravljajo kot poklicanost, jim njihovega
zadovoljstva ne more nihče vzeti.
OZ: Kakšen status in ugled imajo knjižničarji v vašem
mestu in na Hrvaškem?
PEHAR: Menim, da je pri slehernem poklicu in tudi pri
knjižničarstvu bistveno, do katere mere se strokovnjaki
nekega področja indentificirajo s svojim poklicem, svojo
stroko in svojo institucijo. Na Hrvaškem se zaposleni v
nekaterih knjižnicah še vedno sramujejo naziva diplomi-
rani knjižničar in ga nadomeščajo z nazivom profesor,
nekoč zapisan pred, sedaj za priimkom. V Mestni knjižni-
ci Zadar je identifikacija jasna in vsi kolegi se s ponosom
predstavljajo in naslavljajo kot “diplomirani knjižničarji”.
Če so knjižničarji s svojo dejavnostjo pogosto prisotni v
medijih in sploh v javnosti, to zelo pripomore k porastu
ugleda in naša praksa to dobro kaže.
Zase lahko rečem, da sem deležen zaupanja in ugleda
v mestu in širše, kar je potrdila tudi anketa Hrvatskega
lista leta 2004, v kateri sem med stotimi “pozitivci” zav-
zel osmo mesto, celo pred tedanjo predsednico Zadra in
predsednikom mestnega sveta. Bil sem tudi kandidat av-
strijskega veleposlaništva za častnega konzula Republike
Avstrije, s čimer pa se tedanja naša politika ni strinjala,
ker nisem bil član stranke, zato sem se lahko le zahvalil
za izkazano zaupanje. Torej, ugled si je treba prigarati in
ni vnaprej podarjen nobenemu poklicu.
OZ: Lahko konkretizirate enega od najzgovornejših ele-
mentov poslovanja knjižnice, kakršna je nabava knjižnič-
nega gradiva za preteklo leto?
PEHAR: Lahko rečem, da smo zadovoljni z višino sred-
stev, ki jih dobimo za nabavo. Za ta namen dobimo naj-
več od Ministrstva za kulturo, potem od našega ustanovi-
telja – mesta Zadar, pomemben pa je tudi naš lastni delež,
ki se letno giblje med 25 in 30 odstotki skupnega prora-
RAZGOVOR
M
T
119ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
čuna knjižnice. Za primer: lani smo kupili okoli 23.000
medijskih enot, s čimer v pretežni meri zadovoljujemo
potrebe uporabnikov.
OZ: Kako poteka katalogizacija tega gradiva za lokalni
in nacionalni katalog?
PEHAR: Mestna knjižnica je v sistemu knjižnične pro-
gramske opreme CROLIST, ki je bil v devetdesetih letih
prejšnjega stoletja določen kot nacionalni knjižnični si-
stem. Večina knjižnic na Hrvaškem je skupaj z Narodno
in univerzitetno knjižnico (NSK) gradilo skupni katalog.
Žal je NSK pred tremi leti prešla na novi knjižnični pro-
gram Voyager in se spremenila v otok na kopnem, ki je
ločen od drugih knjižnic na Hrvaškem. Čeprav je NSK
pa zakonu o knjižnicah kot matična služba dolžna skrbeti
za vse druge knjižnice, ugotavljamo, da glede knjižnične
programske opreme ne razmišlja dovolj niti o svoji niti o
naši skupni prihodnosti.
Medtem so knjižnice, “odklopljene” od NSK, ustano-
vile konzorcij CROLIST in se skušajo same znajti, kot
vedo in znajo, pri čemer upoštevajo tudi skupni katalog
na strežniku članic konzorcija CROLIST, obenem pa
še skupni katalog na ravni županije. V Zadrski županiji
so v županijski katalog vključene vse splošne in šolske
knjižnice. Žal lahko o skupnem nacionalnem katalogu kot
tudi o nacionalni bibliografiji le sanjamo, saj se še vedno
ena in ista enota knjižničnega gradiva katalogizira na več
mestih.
OZ: Jesen se začne z dnevom knjižnice, kar je za mesto
zmeraj zanimiv dogodek. Kaj se je dogajalo letos in kako
se pripravljate na 60-letnico knjižnice, ki bo leta 2009?
PEHAR: Dan knjižnice 4. oktober je spomin na dan leta
1991, ko je bila zgradba knjižnice zadeta s sedmimi iz-
strelki in močno poškodovana. Od leta 1994 ga praznu-
jemo s celo vrsto aktivnosti. Letos je naš gost dramski
umetnik Ilija Zovko, vedno je z nami “boter” knjižnice
maestro Ljubo Stipišić Dalmata, nastopa otroška klapa
Kolibrići, klapa naše knjižnice, tečejo pa še programi za
mlade “Svaštarnica”. Vedno nagradimo naše najboljše
bralce, mlade in stare, kot tudi družine. Ob Dnevu knjiž-
nice se lokalni radio in TV javljajo neposredno z naših
prireditev. Tudi v podružničnih knjižnicah potekajo raz-
lične delavnice in slovesne prireditve.
Za leto 2009 pripravljamo izid monografije o šestdesetih
letih življenja Mestne knjižnice Zadar, nadalje veliko de-
setdnevno manifestacijo popularizacije branja z naslovom
“Zadar bere”, obsežno anketno raziskavo o zadovoljstvu
uporabnikov s storitvami Mestne knjižnice Zadar, digita-
lizirali bomo umetniški opus Ljuba Stipišića Dalmate in
še vrsto drugih programov. Upamo, da se bomo ob koncu
leta 2009 vselili tudi v dodatne nove prostore v sosednji
zgradbi.
OZ: Ima tako angažiran ravnatelj tudi čas še za kakšen
hobi?
Žal po vseh obveznostih na delovnem mestu in po ob-
veznostih do študentov – predavanjih, izpitih, pregledih
seminarskih nalog, diplomskih nalog itd. ostane le zelo
malo prostega časa. Zadnjih 18 let, kar sem ravnatelj, ne
vem za letni dopust. Ker pa imam številčno družino in
prijatelje, ki me podpirajo in mi stojijo ob strani v dobrem
in slabem, je mogoče vse to nekako zdržati. Naj samo
omenim, da v naši veliki hiši z nama s soprogo živijo še
tri družine najinih otrok s štirimi vnuki. Lahko si pred-
stavljate, da je zmeraj zelo živo in da je v resnici najlepše,
ko se družimo z vnučki. Včasih pa mi le uspe mlade iz-
zvati na dvoboj v namiznem tenisu, ki sem ga nekoč ak-
tivno igral, tako da le nisem čisto zarjavel.
OZ: Kaj bi sporočili kolegom, še posebej mladim, glede
ključa uspešnosti v poklicu?
PEHAR: Prvi pogoj vsakega uspeha je, da si entuziast,
zaljubljen v tisto, kar delaš. Treba se je identificirati z
ustanovo, negovati strast do poklica, da ga občutiš kot po-
klicanost in ne kot zaposlitev. Imeti je treba jasno vizijo
in strategijo pri delu, biti vedno korak pred drugimi, biti
prepričljiv, pridobiti zaupanje okolja, imeti dobre odnose
z mediji in javnostjo. Treba je poslušati čim več sveto-
valcev, izkoriščati marketing in inovacije, biti spoštljiv do
znanja, stroke in novih tehnologij.
Še veliko bi bilo treba dodati k prej naštetemu, a če si
pri vsem tem izrazil vsaj del samega sebe, boš izžareval
srečo in zadovoljstvo ter to spontano prenašal na svojo
okolico, posebej na svoj kolektiv. S tem se ustvarja si-
nergija spodbud, motivacije in optimizma. In še ena zelo
pomembna izkušnja: če ste na vodilnem položaju, ne
poskušajte spreminjati ljudi in njihovih slabosti, ampak
raje odkrijte in angažirajte njihove dobre strani. Prav to je
najpogosteje ključ uspeha.
(Razgovor je vodil Franci Pivec.)
RAZGOVOR
120 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
Od 9. do 11. aprila 2008 je v Kongresnem centru Grand
hotela Bernardin v Portorožu potekala 15. konferenca
Dnevi Slovenske Informatike 2008 z naslovom Inter-
operabilnost kot izziv informatiki, ki jo je organiziralo
Društvo slovenskih informatikov.
Konferenca se je začela na skupnem plenarnem zaseda-
nju, delo pa se je nadaljevalo po sekcijah, na okroglih
mizah in delavnicah.
Vsebina konference je bila razdeljena tako, da so bila ob-
ravnavana praktično vsa aktualna področja informatike.
V vsaki sekciji se je delo začelo s kakovostnim vabljenim
predavanjem, vsebinsko poglobljene okrogle mize pa so
zaokrožile večji programski sklop.
Sekcije:
• Interoperabilnost in odprti standardi
• Informatika v finančnih institucijah
• Sodobne informacijske tehnologije in arhitektura
• Informacijska družba
• Informacijska podpora odločanju
• Menedžment poslovnih procesov
• Informacijske rešitve
• Metodologije in pristopi k obvladovanju informatike
• Strateški vidiki informatike
• Operacijske raziskave
• Študentski forum
Okrogle mize
• Interoperabilnost in odprti standardi
• Mobilne aplikacije in konvergence fiksne in mobilne
tehnologije
• E-demokracija
• Primeri uspešne vpeljave SOA v Sloveniji
Delavnica:
• Celovito upravljanje s poslovnimi pravili
Sodelavci iz Izuma smo se udeležili predavanj naslednjih
opisanih sekcij in okroglih miz.
PRVI DAN
Niko Schlamberger, predsednik slovenskega društva
Informatika, je podal nekaj uvodnih besed o temi posve-
tovanja. Povedal je, da konferenca kljub naprednim teh-
nologijam ne beleži upada števila udeležencev in je vsem
navzočim zaželel prijetno in koristno druženje.
Uspešno delo na konferenci je zaželel še dr. Marjan Kri-
sper, predsednik programskega sveta, samo konferenco
pa je otvoril častni govornik, minister dr. Žiga Turk, ki
je spregovoril o prispevku informatike in njenem pomenu
v razvoju nacionalnih ekonomij.
Vabljeno predavanje na temo Izvozna prebojna špica slo-
venske informatike je imel Tone Stanovnik (Špica Inter-
national). Govoril je o pomenu povezovanja slovenskih
IT ponudnikov in specialistov pri izvoznem preboju na
zahtevna in konkurenčna zahodna tržišča.
Naslednji vabljeni predavatelj Serge Novaretti (iz
IDABC Unit, Generalni direktorat za informatiko pri
Evropski komisiji) je na temo European interoperability
framework govoril o vzpostavljanju standardov in fazah
revidiranja standardov interoperabilnosti pri evropski
e-upravi.
Interoperabilnost in odprti standardi
Sklop predavanj na temo interoperabilnosti sta vodila dr.
Davorka Šel (Ministrstvo za javno upravo) in dr. Rok
Rupnik (Univerza v Ljubljani, Fakulteta za računalništvo
in informatiko).
Predavanja je začela mag. Maruška Damjan (Statistični
urad Republike Slovenije) s prispevkom Standardi SDMX
kot priložnost za zagotavljanje interoperabilnosti rešitev
za izmenjavo statističnih podatkov in metapodatkov.
Avtorica je predstavila mednarodne izkušnje pri snovanju
iniciative za izmenjavo statističnih podatkov in metapo-
datkov SDMX. Gre za mednarodno pobudo Statistical
Data and Metadata eXchange, h kateri je leta 2001 pri-
stopilo sedem mednarodnih organizacij. Osnovni cilj
KONFERENCA DSI_2008
doi:10.3359/oz0803120 1.25: DRUGI ČLANKI ALI SESTAVKI
M
121ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
pobude je spodbuditi razvoj in uporabo bolj učinkovitih
procesov izmenjave statističnih podatkov in metapodat-
kov med mednarodnimi organizacijami in njihovimi čla-
nicami. V okviru pobude SDMX se oblikujejo standardi
in navodila za zagotavljanje interoperabilnosti rešitev na
področju mednarodnega statističnega poročanja (http://
ec.europa.eu/idabc/).
Glavno temo je nadaljeval Luka Debeljak (Microsoft,
d. o. o.) s prispevkom Združljivost in spodbujanje inova-
cij.
Da bi razumeli, kako lahko podjetja uresničujejo zahte-
ve tehnološke združljivosti v praksi, je avtor predstavil
pristop podjetja Microsoft. To podjetje sodeluje s števil-
nimi partnerji in organizacijami in ima velike potrebe
po zagotavljanju združljivosti na različnih področjih, od
združljivosti aplikacij in komunikacijskih protokolov do
združljivosti dokumentov in standardov.
Podjetja v sodobnem poslovnem svetu preprosto ne more-
jo več samostojno razvijati in izkoriščati vseh rezultatov
raziskav in razvoja. Zaradi tega se morajo čedalje bolj
opirati na zunanje vire, s katerimi lahko sodelujejo samo
v okviru odprte inovacije, ki jo omogoča združljivost:
• razvoj združljive programske opreme,
• sodelovanje z industrijskimi partnerji in vladami,
• omogočanje dostopa do tehnologije,
• razvoj in implementacija panožnih standardov.
Predavanja je nadaljeval mag. Roman Tomažič (IPMIT,
d. o. o.) s prispevkom Nacionalni interopeartibilnostni
okvir.
Nacionalni interoperabilnostni okvir – NIO predstavlja
množico pravil, standardov, priporočil in dobro prakso
za izgradnjo in obvladovanje elektronskih storitev javne
uprave.
Iz praktičnih izkušenj je vzpostavitev NIO kompleksna
naloga, ki v prvi fazi zahteva usklajeno sodelovanje šte-
vilnih organizacij in nosilcev znanja za popis obstoječega
stanja, v drugi fazi zahteva strokovnjake za določena
področja NIO, da se lahko določijo skupni standardi,
priporočila in dobre prakse, in v tretji fazi, ki je praktično
tudi najpomembnejša, zahteva usklajeno delovanje vseh
skrbnikov NIO.
Elementi NIO bodo omogočili enotno pridobivanje poda-
tkov iz uradnih evidenc, povezovanje informacijskih si-
stemov in posledično učinkovitejše povezovanje državnih
organov za zadovoljitev potreb uporabnikov. Upoštevanje
enotnih pravil NIO s strani državnih organov in drugih
institucij bo omogočilo boljše in enotne elektronske sto-
ritve za prebivalce in podjetja, predvsem pa bo možno
elektronske storitve povezati in z njimi v celoti podpreti
neki življenjski ali poslovni dogodek.
Uroš Nova in Andrej Šoštarič (Hermes Softlab, d. d.)
sta s prispevkom Uporaba skupnega podatkovnega mo-
dela pri integraciji poslovnih aplikacij ta vsebinski sklop
zaključila.
Ker je oblikovanje skupnega podatkovnega modela za
posamezno poslovno področje dolgotrajna aktivnost, je
smiselno razmisliti o izbiri globalnega podatkovnega
modela kot osnovi za oblikovanje lastnega skupnega
podatkovnega modela. Prednosti globalnega podatkov-
nega modela sta tudi lažje povezovanje med poslovnimi
partnerji ter večja izbira in lažja integracija standardnih
poslovnih aplikacij, ki podpirajo določeno poslovno do-
meno in uporabljajo globalni podatkovni model.
Z vidika proizvajalca programske opreme in sistemskega
integratorja uporaba globalnega skupnega podatkovnega
modela zelo olajša delo pri realizaciji projektov.
Po mnenju avtorjev bo interoperabilnost poslovnih apli-
kacij in rešitev na področju podatkovnih modelov eno
izmed ključnih področij, na katerem bodo lahko lastniki
poslovnih informacijskih sistemov dosegli časovno in
stroškovno optimizacijo projektov.
DRUGI DAN
Vabljeno predavanje Izdelava aplikacije za vodenje po-
slovnih procesov na primeru JANNE – obvladovanje jav-
nih naročil je imel Marko Štrukelj.
Prikazal je praktične pristope k izdelavi aplikacije za
vodenje poslovnih procesov z uporabo Microsoftove
knjižnice Windows Workflow Fundation. Predstavil je
diagramsko tehniko, pri kateri sodelujeta analitik in pro-
gramer ter dokumentni sistem, integriran v proces, kjer se
odlagajo generirani dokumenti. Predstavljen sistem naj bi
omogočal hiter razvoj, naročniku pa omogočal enostaven
nadzor nad procesom, obenem pa naj bi se zmanjšalo tudi
število napak in zamud.
Vabljeno predavanje Interoperabilnost prostorskih podat-
kov je predstavil Uroš Mladenović (iz Geodetske uprave
RS).
Predstavil je pomen interoperabilnosti na področju geo-
matike in prostorskih podatkov. Tako si Geodetska uprava
kot eden največjih ponudnikov geodetskih podatkov pri-
zadeva za uvedbo načel urejenega in standardiziranega
dostopa do prostorskih podatkov. V ta namen razvija
POROČILO
122 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
storitve za pregledovanje in prenos podatkov v okviru
specifikacij OGC (Open Geospatial Consortium) in stan-
dardov ISO.
Strate{ki vidiki informatike
Prispevek Strateško planiranje informatike kot kontinu-
iran učeči proces je predstavila mag. Alenka Rožanec
(soavtor dr. Marjan Krisper).
Strateško planiranje informatike je kontinuiran učeči pro-
ces, v katerem vodstveni delavci, strokovnjaki s področja
informatike in uporabniki s partnerstvom tako pri izdela-
vi, uresničevanju kot vrednotenju rezultatov strateškega
plana zagotavljajo maksimalno izrabo informacijskih
tehnologij za doseganje dolgoročne poslovne uspešnosti
poslovnega sistema.
Interoperabilnost in odprti standardi
Vsebinski sklop na temo interoperabilnosti sta vodila dr.
Davorka Šel (Ministrstvo za javno upravo) in dr. Rok
Rupnik (Univerza v Ljubljani, Fakulteta za računalništvo
in informatiko)
Avtorji Domen Mongus, Blaž Repnik, Borut Žalik
(Univerza v Mariboru, FERI) ter Vinko Podobnik in
Miloš Pegan (IGEA, d. o. o.) so v prispevku Zagotav-
ljanje interoperabilnosti v geografskih informacijskih
sistemih predstavili posebnosti geografskih informacij-
skih sistemov in poudarili pomen interoperabilnosti na
tem področju. Področje GIS je izredno bogato zaradi na-
bora najrazličnejših podatkov, ponudnikov podatkov in
programskih rešitev. Na kratko so predstavili Konzorcij
OGC in njegove najpomembnejše standarde GML, WMS,
WFS in SLD. V nadaljevanju so opisali odprtokodno
implementacijo teh standardov GeoServer. Na koncu pa
so še na kratko predstavili preprosto spletno aplikacijo, ki
temelji na interoperabilnih standardih OGC in je imple-
mentirana z GeoServerjem.
Nadaljeval je Mitja Šturm (Genis, d. o. o.) s prispev-
kom IO-vrtci – pilotni interoperabilnostni informacijski
sistem.
Namen pilotnega interoperabilnostnega informacijskega
sistema je realizacija ene uporabniške storitve v okviru
NIO. V ta namen je bila izdelana uporabniška storitev
IO-Vrtci, katere naloga je pridobivanje podatkov, ki se
uporabljajo v postopkih odločanja o prošnjah za znižano
plačilo vrtca iz določenih institucij.
Pilotna aplikacija IO-Vrtci predstavlja eno izmed mnogih
aplikacij ali procesov, ki se že izvajajo znotraj nacionalno
začrtanih projektov in se bodo tudi v prihodnje. Cilj apli-
kacije ni samo tehnična izvedba aplikacije, ampak sooče-
nje z vsemi problemi in težavami, s katerimi se srečujejo
pri uvajanju tovrstnih rešitev in postopkov. Med drugim
je bil s pilotno aplikacijo začrtan tudi model, ki služi kot
osnova za izvedbo vseh kasnejših postopkov znotraj za-
snovanih projektov e-uprave.
Dr. Aram Karalič in Stojan Košti (Temida, d. o. o.) sta
v prispevku Primeri implementiranih interoperabilnih si-
stemov v G2G in G2B izpostavila, da je interoperabilnost
danes nujni pogoj za uspešen razvoj informacijske druž-
be. Ovire, ki so še do nedavnega preprečevale bolj inten-
ziven razvoj v smeri interoperabilnosti in e-poslovanja, se
z uporabo različnih konceptov sodobnih tehnologij, kot
so spletne storitve, zdijo lažje premagljive.
Koncept, temelječ na storitveni arhitekturi, se pri tem
kaže kot eden izmed ustreznejših za uresničitev ciljev,
ki si jih je zastavila Slovenija na tem področju. Inter-
operabilnost na podlagi odprtih standardov tako omogoča
hitrejši razvoj in uveljavitev inovacij (tehnoloških, orga-
nizacijskih, procesnih), s čimer spodbuja hitrejše širjenje
znanja, vključenost, inovativnost in konkurenčnost celot-
ne družbe.
Avtorji Tadej Poljšek, Jože Čož in Janja Deržaj (Zavod
za zdravstveno zavarovanje Slovenije) so s prispevkom
Spletne storitve za učinkovito poslovanje javnega zavoda
zaključili temo o interoperabilnosti.
Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije z uporabo
spletnih storitev zagotavlja vse kakovostnejši servis svo-
jim partnerjem in omogoča poenostavitve internih po-
slovnih procesov. V zadnjih dveh letih je uvedel številne
aplikativne rešitve, ki temeljijo na novih tehnologijah,
veliko ima tudi načrtov za prihodnje. V prispevku so bile
predstavljene praktične izkušnje pri načrtovanju in razvo-
ju naslednjih rešitev: izmenjevanje podatkov z Zavodom
RS za zaposlovanje, izmenjevanje podatkov z Geodetsko
upravo RS, sodelovanje v sistemu e-Vem, projekt online
zdravstvenega zavarovanja in izmenjevanje podatkov.
Vložen napor v osvajanje znanja in izkušenj se je že iz-
plačal, saj nove rešitve že prinašajo številne prednosti, ki
se kažejo v poenostavitvi poslovnih procesov, posodo-
bitvi storitev za zunanje uporabnike, hitrih in zanesljivih
prenosih podatkov, ustrezni varnosti osebnih in zaupnih
podatkov in v učinkoviti dodatni izrabi obstoječe infor-
macijske opreme.
Informacijska družba
Sekcijo je vodil mag. Franci Pivec (Institut informacij-
skih znanosti v Mariboru).
POROČILO
M
T
123ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
Prva sta se predstavila Julija Bele Lapuh in David
Rozman (B2, d. o. o.) s prispevkom E-izobraževanje na
delovnem mestu. Informacijska tehnologija tudi na podro-
čju izobraževanja vedno bolj intenzivno ponuja številne
priložnosti. Na področju poslovnega izobraževanja je
prilagoditev časa, kraja in hitrosti izobraževanja po meri
posameznika ne le zaželen, ampak v mnogih primerih
edini racionalni pristop k izobraževanju.
Za izvedbo e-izobraževanja je treba zagotoviti naslednje
elemente:
• tehnologijo (virtualno učno okolje dostopno preko
interneta),
• interaktivno, multimedijsko gradivo (e-gradivo),
• pedagoške storitve (izdelava e-gradiva, izvedba e-te-
čajev, usposabljanje pedagoških delavcev za izvajanje
e-izobraževanja),
• nepedagoške in upravljavske storitve (tehnična po-
moč, organizacija izvedbe e-tečajev, administracija in
menedžment, evalvacija).
E-izobraževanje, ki bo predvsem zaradi tesne prepleteno-
sti s tehnologijo še naprej ponujalo številne izzive v raz-
voju tako novih uporabniških izkušenj kot posodabljanju
in avtomatizaciji obstoječih procesov, omogoča s pra-
vilnim pristopom prav gotovo odlične rešitve za potrebe
sodobnega človeka.
Tomaž Turk in Peter Trkman (Univerza v Ljubljani,
Ekonomska fakulteta) sta predstavila prispevek Bassov
model privzemanja širokopasovnega dostopa do inter-
neta.
Privzemanje širokopasovnega dostopa do interneta je v
zadnjih letih pritegnilo razmeroma veliko pozornosti po-
slovnega okolja, civilne družbe, državnih organov in ra-
ziskovalnih institucij, ki delujejo na področju elektron-
skih komunikacij in informatike nasploh. V članku sta
avtorja prikazala rezultat analize privzemanja široko-
pasovnega dostopa v 20 izbranih državah v Evropi. Upo-
rabila sta že uveljavljeni Bassov model za spremljanje in
napovedovanje dinamike privzemanja novih izdelkov in
storitev. Kljub temu da se širokopasovni dostop šteje za
zelo hitro razvijajočo se tehnologijo, pa so ugotovili, da
privzemanje poteka na podoben način, kot je potekalo pri
primerljivih “naročniških” storitvah.
Poleg tega rezultati kažejo, da bo proces privzemanja za-
stal, če se ne bodo razvile nove vsebinske storitve.
Dr. Peter Purg (Univerza na Primorskem, Fakulteta za
management) je v prispevku Ekologija spleta 2.0 pre-
gledno predstavil razumevanje aktualnega pojma splet 2.0
ter razpravljal o tehnoloških in komunikacijskih pojavih.
Z vidika medijske ekologije je izpeljal vodila in vizije za
aktivno soudeležbo pri vzpostavljanju, upravljanju sve-
tovnega spleta, okolja ter hkrati posamezniku prijaznega
okolja mnogoterih socialnih, poslovnih in ne nazadnje
političnih procesov.
Odločilna priložnost, ki jo s seboj prinašajo nove rabe
spletnih in multimedijskih tehnologij, kot npr. splet 2.0,
se kaže ravno v obnovi vzporednih, dvo- in večsmernih
komunikacijskih oblik in modelov. Le-ti v družbi za-
gotavljajo ustrezne procese regeneracije in preprečujejo
stopnjevanje negativnih medkulturnih napetosti ter kon-
fliktov.
Blaž Rodič (Univerzitetno in raziskovalno središče Novo
mesto) pa je v prispevku z naslovom Projekt MO.DI
– dostop do elektronskih javnih storitev v gorskih skup-
nostih predstavil projekt Mo.Di – Montagne Digitale, ki
je potekal od leta 2005 do 2007. To je bil model, razvit za
zmanjšanje izolacije gorskih skupnosti s pomočjo uvaja-
nja informacijske tehnologije. Prebivalci gorskih naselij
so oddaljeni od administrativnih centrov, javne storitve
so jim težje dostopne, poleg tega pa imajo pomanjkljivo
znanje uporabe informacijske tehnologije. Cilj projekta je
bil z uvajalnimi tečaji in prosto dostopnimi e-točkami z
asistenco izboljšati poznavanje informacijske tehnologije
prebivalcev in jim olajšati dostop do javnih storitev. Na
podlagi potreb prebivalcev je bil zgrajen spletni portal, ki
omogoča enostaven dostop do najpomembnejših javnih
storitev preko interneta.
Projekt Mo.Di je financirala EU v okviru programa IN-
TERREG IIIC Jug iz sredstev Evropskega sklada za regi-
onalni razvoj (ERDF), ki je del Strukturnih skladov EU,
sofinanciran pa je že iz sredstev nacionalnih projektnih
partnerjev. V Sloveniji si bile v projekt zajete tri vasi na
Gorenjskem (Planina pod Golico, Lom pod Storžičem in
Kropa).
TRETJI DAN
Zadnji dan so nastopili trije vabljeni predavatelji.
Dr. Cene Bavec je v vabljenem predavanju O motivaciji
občanov za uporabo javnih IT storitev predstavil analizo,
ki je bila izvedena na osnovi sekundarnih informacijskih
virov Evropske komisije. Za napovedovanje zanimanja
občanov za javne IT storitve je uvedel agregatni indeks
uporabe javnih IT storitev na osnovi analitičnih indeksov,
ki so dostopni v publikaciji Eurostat. Slovenija se tu uvr-
šča okoli povprečja EU. Rezultati analize napovedujejo,
da bodo morali veliki javni sistemi, kot je javna uprava,
poiskati inovativne poti za spodbujanje uporabe svojih IT
storitev.
POROČILO
124 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
V naslednjem vabljenem predavanju An EGNOS based
approach to increase the safety of ground movements in
airports je Augusto Casaca (sodelavec Isabel Rebelo)
predstavil delujoč napredni sistem za usmerjanje talnega
prometa na lizbonskem letališču. Predstavil je kompleks-
no rešitev brezžične povezave vseh prevoznih sredstev, ki
se gibljejo tudi po kritičnih poteh na letališču ter sistem
opozarjanja in alarmiranja v kritičnih primerih. Sistem
deluje na Portugalskem.
V zadnjem vabljenem predavanju z naslovom Novice na
vaši strani je Boštjan Štrukelj predstavil trud ekipe, ki
izdaja časopis Računalniške novice. Predstavil je sistem,
ki je iz preproste skripte java prerasel v popularen RSS in
ga uporablja že preko 300 spletnih strani v Sloveniji.
Metodologije in pristopi k obvladovanju infor-
matike
Sekcijo sta vodila dr. Marko Bajec (Univerza v Ljublja-
ni) ter dr. Andrej Šoštarič (Hermes Softlab, d. d.).
Prva predavatelja sta bila mag. Andrej Tomšič ter mag.
Podlesnik Bojan (Informatika, d. d.) s prispevkom Zago-
tavljanje potrebnega znanja pri prenovi kompleksnega IS.
V prispevku sta avtorja obdelala možnost vpeljave siste-
ma prenašanja znanja med sodelavci v delovnih sredinah
ob prenovi informacijskega sistema. Zastavila sta si vpra-
šanje: kako učinkovito in uspešno prenašati znanje na so-
delavce v delovni sredini na področju poslovne informati-
ke ter kateri pogoji in katere tehnike so uporabne pri tem.
Ugotovila sta, da se ta proces ne sme prepustiti niti stihiji
niti interesom posameznikov niti odgovornim vodjem.
Prenašanje znanja med sodelavci informatiki ne sme biti
niti izoliran proces, ki je odvisen le od volje posamezni-
kov in njihove izbire, niti ne sme sloneti na prisili. Oviro
predstavljajo ljudje sami, ki se ne zavedajo, da skrivanje
znanja pomeni za posameznike le kratkoročno korist, za
celoten kolektiv pa dolgoročno škodo.
Rešitev problema se nakazuje v dvigu kulture vseh:
lastniki morajo uvideti potrebnost znanja, vodstvo mora
zagotoviti izrabo znanja s primerno organizacijo dela in
vzgojo zaposlenih, posamezniki pa ne smejo graditi svoje
kariere na skrivanju lastnega znanja.
Naslednja se je predstavila mag. Iza Login (IZZIS Pod-
jetniško in poslovno svetovanje Iza Login, s. p.) s pri-
spevkom Resnice in zmote IT razvojnih projektov.
Ne glede na to, da menedžment razvojnih projektov ni
novo področje, se ponavljajo iste napake: ko se ugotovi,
da se projekt ne bo mogel zaključiti v načrtovanem času,
se k projektu pritegne še več ljudi, projektni mejniki se
postavljajo preohlapno, pri postavljanju projektne orga-
nizacije se ne razmišlja dovolj o učinkoviti delitvi dela,
timske vloge niso točno določene. Pri arhitekturi siste-
mov se vedno znova ukvarjamo z vprašanjem nujnosti
pilotnih projektov, medtem ko projektna dokumentacija
še vedno nima prave prioritete ...
Avtorica se je dotaknila le najbolj perečih dejavnikov, s
katerimi se srečujemo ob izvajanju IT razvojnih projek-
tov. Dejstvo je, da se problemi zmanjšujejo z rastjo izku-
šenj, ki pa so vse prevečkrat povsem individualne in se v
praksi premalo prenašajo na sodelavce z manj izkušnjami.
Razen strogo tehničnih veščin je pri projektnem menedž-
mentu tudi veliko opravka s tako imenovanimi mehkimi
veščinami vodenja, ki se jim daje premalo poudarka in na
ta način zavira učinkovitejše upravljanje projektov.
Tadej Prešeren in dr. Marko Bajec (Univerza v Ljub-
ljani, Fakulteta za računalništvo in informatiko) ter mag.
Boštjan Žvanut (Univerza na Primorskem, Visoka šola
za zdravstvo Izola), so v prispevku Izdelava celovitih IT
procesov predstavili koncept celovitih IT procesov, kjer
se s pomočjo različnih pristopov (npr. delovnih okvirjev,
veljavnih standardov, priporočil) ter t. i. skritega znanja
izdela celoviti IT proces z vsemi možnimi elementi (npr.
aktivnosti, vloge, aplikacije, dokumente), ki se v okviru
določenega IT procesa lahko uporabljajo. Celoviti IT
procesi lahko koristijo načrtovalcem IT procesov kot
referenčni proces, na podlagi katerega lahko izvedemo
načrtovanje IT procesov in njihovo prilagajanje.
Kristjan Košič in Aleš Živkovič (Inštitut za informa-
tiko, Univerza v Mariboru, Fakulteta za elektrotehniko,
računalništvo in informatiko) pa sta v zadnjem prispevku
tega sklopa z naslovom Modeliranje ponovno uporabnih
procesov razvoja informacijskih sistemov prikazala pri-
mer orodja ter izkušnje, ki sta jih s sodelavci pridobila pri
izdelavi lastnega procesa razvoja informacijskih sistemov.
IBM Rational Method Composer – RMC je orodje za ure-
janje metod in komponiranje le-teh v procese. Orodje se
uporablja za prilagoditev razvojnega procesa programske
opreme, razvoj operativnih informacijskih procesov ter
razvoj in prilagoditev poljubnih kompleksnih poslovnih
procesov, ki zahtevajo pregledno, sledljivo ter konsistent-
no dokumentacijo. Poslovni procesi se objavijo in distri-
buirajo preko spletnih strani, saj tako uporabniku ni treba
nameščati dodatne programske opreme.
Modeliranje procesov poteka v modelnem ogrodju Ec-
lipse, ki vključuje metodologijo RUP (Rational Unified
Proces), ter v drugih procesnih knjižnicah, ki s svojimi
dobrimi praksami usmerjajo razvoj poslovnih procesov in
sistemov. RMC predstavlja evolucijo RUP-a in kroji nje-
POROČILO
M
T
125ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
govo metodologijo tako, da se lahko prilagodi ali uporabi
samo tisti del, ki je pomemben za proces v izgradnji.
Enostavna uporaba procesnega orodja skrajšata čas prila-
goditve procesa z več dni na nekaj ur. Orodja vključujejo
čarovnike, ki nas vodijo skozi procesni razvoj in učijo,
kako učinkovito prikrojiti razvojni proces potrebam orga-
nizacije za dosego zadanih ciljev.
Konferenco je ves čas spremljala tudi manjša razstava
računalniških proizvodov in storitev z nekaterimi družab-
nimi dogodki.
Konferenca se je zaključila s sklepnim govorom predsed-
nika Slovenskega društva Informatika, podelitvijo nagrad
avtorjem prispevkov ter nagradnim žrebanjem udeležen-
cev.
Metka Bakan Toplak, Dušan Majer, Alojz Urbajs
POROČILO
126 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
KONFERENCA STC TRANSALPINE CHAPTER 2008
Od 16. do 18. aprila 2008 je HERMES Softlab [1] v Ljub-
ljani gostil letno konferenco STC TransAlpine Chapter
Annual Conference 2008 [2] in delavnico srednjeevropske
podružnice TAC1 (TransAlpine Chapter) Združenja za
tehnično komunikacijo (Society for Technical Communi-
cation – STC). Konferenca je bila priložnost za srečanje in
izmenjavo izkušenj med strokovnjaki s področja tehničnih
komunikacij, grafičnega oblikovanja, novih tehnologij,
izvirnih pristopov k vodenju projektov s področja pro-
gramske opreme, tehnologije DITA2 itd. Konferenca je bila
namenjena tehničnim piscem, načrtovalcem informacij,
ilustratorjem, razvijalcem pomoči, izvedencem za uporabo,
projektnim vodjem, razvijalcem programske opreme in
oblikovalcem uporabniških vmesnikov.
Predkonferenca
Uvodni pozdrav in dobrodošlico je imel predsednik STC-
TAC Dan Jones iz Švice [3]. Nato nas je Patrick Hofmann
iz Kanade popeljal v svet vizualizacije informacij. Na eno-
dnevni delavnici z naslovom Intuitivne podobe: ustvarjanje
in vrednotenje uporabnih grafik za mednarodno občinstvo
(Intuitive images: Creating and evaluating usable graphics
for international audiences) nam je govoril o uporabni grafi-
ki, podobah, slikah in simbolih, ki jih uporablja pri izdelavi
uporabniških tehničnih navodil za mednarodne uporabnike.
Razložil je, da je zelo pomembno vedeti, komu je dokument
ali slika ali zaslon ipd. namenjen. Na primerih je prikazal,
kako slike s preveč detajli zmedejo uporabnika, kdaj na-
mesto posnetka zaslona raje uporabiti tabele, kako, kdaj
in kje uporabljati določene simbole. Delavnica je bila zelo
dinamična, zanimiva in prav z veseljem smo sodelovale pri
praktičnih vajah. Patrick Hofmann je izučen pisec tehničnih
besedil in človek “redkih besed”. Danes dela v Sydneyju v
Avstraliji v podjetju Google kot načrtovalec vizualnih inter-
akcij, več kot trinajst let pa je pomagal naročnikom, kot so
Sky, HP, Nokia, Motorola, Philips, FedEx, Logitech in Net-
gear, pri pri izboljševanju njihovih izdelkov.
Prvi konferen~ni dan
Tudi prvi konferenčni dan je začel predsednik STC-TAC
Dan Jones, ki je bil moderator celotne konference.
Prvi prispevek in hkrati osrednji referat je imel Patrick
Hofmann z naslovom Slike in dobiček: kako lahko vizu-
alne informacije in enostavne študije uporabnosti prihra-
nijo vašemu podjetju milijone (Pictures and profits: how
visual information design and simple usability studies
can save your company millions). Govoril je o tem, da so
podrobne študije pokazale, kako lahko pri izdelavi navo-
dil v pisni ali elektronski obliki enostavna vizualna pred-
stavitev delovanja ali uporabe nekega izdelka popolnoma
nadomesti suhoparno besedilo, obenem pa prihrani veliko
denarja, ki ga sicer porabimo za pisanje in prevajanje
tehnične dokumentacije.
Jasna Vuković iz Slovenije (Inštitut za poslovno antropo-
logijo v Ljubljani) [4] je v prispevku z naslovom Poslov-
noantropološka raziskava kot pripomoček za razumevanje
uporabnikov (Business anthropology research as a tool for
understanding users) razložila, kako poslovna antropologi-
ja proučuje posameznika kot takega in posameznika v kon-
tekstu družbe in kulture ter uporablja izsledke proučevanj
za boljše razumevanje uporabnikov. Raziskave poslovne
antropologije so uporabne v marketingu za ugotavljanje
vedênja potrošnikov, pri organizacijski kulturi in med-
narodnem poslovanju, ki vključuje mnoge proizvodne in
storitvene dejavnosti na področju turizma, farmacije, avto-
mobilizma, informacijske tehnologije, prehrambne indu-
strije, trgovine, komunikacije, oglaševanja itd. Pojasnila
je tudi, da poslovna antropologija zagotavlja izboljšanje
rezultatov poslovanja, ker omogoča, da spoznamo in odkri-
jemo, kako se potrošnik obnaša, kaj dela, kako misli in kaj
si želi v lastnem okolju. Izvemo tudi, kako, in kar je najpo-
membnejše, zakaj potrošnik nekaj dela. Inovativne metode
raziskovanja poslovne antropologije poleg temeljne meto-
de neposrednega opazovanja z udeležbo vključujejo tudi
poglobljene intervjuje, video raziskave in drugo.
Sledil je sestanek trenutnih in bodočih članov TAC (A
business meeting for chapter members and potential
members), ki ga je vodil Dan Jones. Ker se njemu to po-
letje mandat izteče, je beseda tekla zlasti o novih članih in
novih kandidatih za tajnika in predsednika STC-TAC.
Naslednjo predstavitev je imela Helen O’Shea iz Nem-
čije (IBM) [5], ki je v svojem prispevku Pogumen novi
doi:10.3359/oz0803126 1.25: DRUGI ČLANKI ALI SESTAVKI
M
127ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
svet: kako je skupina piscev prešla na uporabo tehnologi-
je DITA za snovanje uporabniške dokumentacije (Brave
new world: How one writing team moved to DITA-based
authoring) podala smernice piscem tehničnih besedil za
uporabo nove tehnologije DITA. Opisala je izzive, s kate-
rimi so se soočali pri prehodu na novo tehnologijo, in kaj
so se iz tega naučili. Pisci besedil so morali spremeniti
način razmišljanja in načrtovanja. Pisanje v obliki knjige
so nadomestili s pisanjem “tem” (angl. topic), ki “živijo
same zase”, brez sobesedila in jih je možno uporabiti
samostojno za različne izdelke in večkrat. Pisci tehničnih
navodil morajo analizirati izdelek in uporabnika ter ugo-
toviti, katero temo uporabiti in za koga. Vedno je mogoče
videti samo delček informacije in ne celote, kot je to
možno pri klasičnih priročnikih.
Andrej Vernekar iz Slovenije (HERMES Softlab) je v
prispevku Pretvorba v XML: kako preiti s FrameMaker na
DocBook in preživeti (Conversion to XML: Moving from
FrameMaker to DocBook and surviving) razložil, na kaj vse
je treba biti pozoren pri pretvorbi podatkov v format XML.
Erin Heximer iz Poljske (IBM Krakow Software Lab)
[6] je imela zadnjo predstavitev tega dne z naslovom Se-
stavljanje delovne skupine od spodaj navzgor (Building a
team from the ground up). Na primeru iz prakse je razlo-
žila, kako sestaviti delovno skupino za uspešno izdelavo
tehnične dokumentacije.
Drugi konferen~ni dan
Drugi konferenčni dan je začela Katarzyna Kostorz, štu-
dentka iz Poljske [6], s prispevkom Izboljšava kakovosti
in uporabnosti sporočil o napakah (Improving the quality
and usability of error messages). Pojasnila je, kako se
trudijo izboljšati kakovost sporočil o napakah, da bi bile
kar najbolj jasne in čim manj zavajajoče. Opozorila je,
da je pri sporočilih o napakah pomembno, da napišemo,
kaj je narobe, in ne, kaj so posledice, kot kaže običajna
praksa. Na nekaj primerih je pokazala, zakaj so nekatera
sporočila neuporabna. Pojasnila je, kakšne zahteve mora-
jo izpolnjevati sporočila in kakšna naj bo njihova vsebina.
Zaradi globalizacije se osredotočajo na enostavne stavke
brez prijaznostnih fraz, pri tem pa pazijo, da uporabnika
ne obsojajo.
Nadaljevala je Alice Jane Emanuel iz Kanade [7] s pri-
spevkom Orodja, ki delujejo (Tools that work). Omenila
je razna orodja za vodenje vsebin, tj. aplikacije, ki ponu-
jajo dokumente online, do katerih imajo vsi dostop in kjer
lahko vsak vpiše svoj komentar ali opombo.
Med slovenskimi predavatelji se je predstavil tudi Bogo Vato-
vec, nekoč zaposlen v podjetju HERMES Softlab v Ljubljani.
Danes živi v Nemčiji in dela v svojem podjetju Bovacon [8].
V prispevku Splet 2.0 in tehnična komunikacija (Web 2.0 and
Technical Communication) je pojasnil, kako splet 2.0 vpliva
na tehnično komunikacijo. Tudi če orodja ne moremo vključiti
neposredno, lahko izkoristimo njegove prednosti in se lotimo
stvari, ki jih do zdaj ni bilo mogoče izpeljati. Splet 2.0 je zelo
koristen za večino tehničnih piscev.
Zadnji prispevek z naslovom Vodenje majhne skupine
tehničnih piscev, ki delajo v skupinah “scrum” (Leading
a small group of technical writers working in “Scrum” te-
ams) je imel Piero Margutti iz Italije [9]. Opisal je svoje
izkušnje, pasti in prednosti pri vodenju manjših skupin
tehničnih piscev. Predstavil je različne modele razvoja
programske opreme in eden med njimi je tudi proces, ki
vključuje vrsto običajnih postopkov in vnaprej definiranih
vlog, in ga označuje izraz, prevzet iz rugbija – “scrum” (v
prevodu razburjena množica). Glavne vloge imajo vodja
projekta (ScrumMaster), ki skrbi za neoviran razvoj pro-
gramske opreme, predstavnik deležnikov (zainteresiranih
udeležencev) oziroma naročnika (ProductOwner), in
skupina, ki vključuje 5–9 ljudi z različnim znanjem in
sposobnostmi (razvijalci, oblikovalci, projektanti ipd.), ki
so odgovorni za pripravo izdelka.
Konferenco smo zaključili s tradicionalno “čokoladno tom-
bolo in šampanjcem”. Ob tem smo poklepetali o načrtih za
prihodnost na področju urejanja in vzdrževanja tehnične
dokumentacije ter o naslednjem spomladanskem srečanju,
ki bo v eni od srednjeevropskih držav podružnice TAC.
Opombe
1 TAC je t. i. predalpsko področje, ki združuje države: Slovenijo,
Italijo, Avstrijo, Nemčijo in Švico.
2 Darwin Information Typing Architecture.
Reference
[1] HERMES SoftLab. Spletni naslov: http://www.hermes-softlab.
com/.
[2] STC Transalpin. Spletni naslov: http://stc-on.org/transalpine/.
[3] Zürich Financial Services, Corporate Center. Spletni naslov:
http://www.zurich.com/main/home/welcome.htm.
[4] Spletni naslov: http://www.poslovna-antropologija.com/zivljenj-
epis.html in http://www.linkedin.com/pub/3/843/B0A.
[5] Spletni naslov: http://www.ibm.com/de/.
[6] Spletni naslov: http://www.ibm.com/pl/.
[7] Spletni naslov: http://commatheory.com/.
[8] Bovacon, Berlin, Germany. Spletni naslov: http://www.bovacon.
com/.
[9] Siemens Telematica. Spletni naslov: http://www.club-cmmc.
it/aziende/redazsiemens.htm.
Breda Emeršič, Darja Bokša-Faraguna, Renata Habjanič
POROČILO
128 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
V San Franciscu je od 6. do 9. maja 2008 potekala
konferenca JavaOne, namenjena platformi java. Sodi
nedvomno med največje dogodke informacijske teh-
nologije, saj ga obišče več tisoč strokovnjakov s tega
področja. Letošnja konferenca je potekala pod geslom
“Java + You”, s čimer so poskušali poudariti dejstvo,
da ta tehnologija na tak ali drugačen način vpliva na
ekosistem potrošnika, torej na vsakega izmed nas. Med
statističnimi podatki tako najdemo, da naj bi bilo v upo-
rabi 6 milijard naprav, ki delujejo na osnovi tehnologije
java (http://www.sun.com/aboutsun/media/presskits/
javaone2008/index.jsp).
Na urniku konference je bilo preko 300 predavanj, ki so
potekala v 11 vzporednih sekcijah. Kljub temu je bilo
moč čutiti, da je poudarek letošnje konference na proiz-
vodu JavaFX, ki predstavlja jedro platforme java, bogatih
spletnih aplikacijah (RIA) in skriptnih jezikih. Težišče
razvoja se tako spet nagiba na stran odjemalcev, pri čemer
je trend gradnja bogatih spletnih odjemalcev, ki vsebujejo
podobne grafične elemente kot klasične namizne aplika-
cije.
COMMUNITYONE
Pred glavno konferenco JavaOne je potekala enodnevna
konferenca z naslovom CommunityOne 2008. Dogodek
je namenjen vsem tistim, ki jih zanima področje odprte
in prostodostopne kode. Tako se tukaj zberejo razvijalci,
odjemalci in ponudniki tovrstnih proizvodov.
Konferenca je bila razdeljena na več vzporedno organizi-
ranih predavanj.
Operacijski sistem OpenSolaris
Največji poudarek konference CommunityOne je bil
prav OpenSolaris kot SUN-ov prispevek k odprti kodi.
Na konferenci so delili tudi DVD-je z operacijskim siste-
mom.
OpenSolaris je operacijski sistem, ki je v svoji prvi verziji
enak SUN-ovemu Solaris OS. To izvorno kodo je SUN
predal v odprtokodni projekt (ne celotno kodo, ampak
njene sestavne dele). SUN kot razloge za prehod v odpr-
tokodni način razvoj navaja naslednje:
• Model razvoja z odprto skupnostjo prinaša priložnosti
za sodelovanje med Sunovimi inženirji in skupnostjo
uporabnikov.
• Veliko uporabnikov sistema Solaris OS je zahtevalo
odprto kodo.
• Omogočeno je sodelovanje v mnogih projektih, ki
zahtevajo odprto kodno programsko opremo itd.
Trenutne distribucije OpenSolaris delujejo na procesorjih
SPARC kot tudi na x64/x8.
Linux OS
Predavanja so bila namenjena novostim pri različnih di-
stribucijah (openSUSE, Ubuntu in Fedora). Najavili so
openSUSE, verzijo 11.0, ki bo vsebovala: KDE 4.0 in 3.5,
GNOME 2.22, NetworkManager 0.7, PulseAudio, Tas-
que, OpenOffice.org 2.4, Banshee 1.0. Največ izboljšav
je bil deležen program za nameščanje, ki je poenostavljen
in hitrejši.
NetBeans
Na predstavitvah orodja NetBeans IDE so poudarili, da
je nova verzija (6.x) bistveno hitrejša, kar je bil prej eden
izmed glavnih očitkov. Na samih predstavitvah je bilo
dejansko videti hitro odzivnost orodja. NetBeans sicer
še naprej daje velik poudarek razvoju spletnih aplikacij.
Tako so npr. predstavili razhroščevalnik za javascript, ki
deluje neodvisno od spletnega pregledovalnika. Podpora
skriptnih jezikom je res široka, tako NetBeans podpira
tudi PHP na strežniku in Ruby pa tudi delo z aplikacijski-
mi strežniki; še posebej je dobro podprt GlassFish.
PRIHAJAJO^E NOVOSTI PLATFORME
JAVA
Glede novosti bi lahko dejali, da je java postala zrela
tehnologija. Razvoj poteka v skupnosti in se osredotoča
predvsem na enostavnejšo uporabo in večjo učinkovitost.
Java se seveda spreminja, vendar ne hitro in korenito,
KONFERENCA JAVAONE 2008
doi:10.3359/oz0803128 1.25: DRUGI ČLANKI ALI SESTAVKI
M
129ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
ampak skrbno, s pretehtanimi spremembami in novostmi,
ki jih potrebuje informacijska industrija. Kot takšno lah-
ko javo jemljemo kot dolgoročno platformo, ki bo igrala
pomembno vlogo naslednja desetletja. JCP (Java Com-
munity Process) deluje tako, da se inovacije, ki nastajajo
v skupnosti, prenesejo v formalno specifikacijo.
Javo SE 7 pričakujemo v prvi polovici leta 2009. Decem-
bra leta 2006 je bila izdana Java SE 6, ki je uvedla števil-
ne novosti in izboljšave (API spletnih storitev, podpora
skriptnim jezikom, prenovljeni API za podatkovno bazo,
izboljšave Swinga, nadzor in upravljanje, vgrajene anota-
cije, prevajalnika API, integracija z varnostnimi storitvami,
kakovost, združljivost in stabilnost). Trenutno jo uporab-
lja 7 milijonov razvijalcev jave. Vsak mesec je približno
700.000 prenosov JDK-ja, 90,7 odstotkov osebnih računal-
nikov, ki so priključeni v internet, pa ima nameščeno javo.
Iz tega je razvidno, da je java prešla v fazo zrelosti. Nova
verzija jave bo na voljo poleti 2009. Prva polna verzija
JavaFX SDK je bila najavljena za jesen 2008. Vmes redno
prihajajo posodobitve, kjer je poudarek predvsem na učin-
kovitosti in popravkih. Trenutno je na voljo Java SE 6u5p
“Performance Relese”, kjer so optimizirane osnovne knjiž-
nice in virtualni stroj. Razvoj temelji na skupnosti in rezul-
tat tega je tudi, da ima prostodostopna distribucija Linuxa
Ubuntu od verzije 8.04 naprej integrirano Java SE 6. Pri
razvoju Java SE 7 se osredotočajo predvsem na podporo
več jezikom. Virtualni stroj, ki je namenjen enemu jeziku,
je preteklost. V zadnjem času so v porastu skriptni jeziki,
ki omogočajo enostaven in predvsem hiter razvoj novih
aplikacij. Projekt Da Vinci Machine se ukvarja z razširit-
vijo osnovne arhitekture virtualnega stroja java, tako da
bo podpiral večjezičnost. Namen je, da bi drugi, predvsem
dinamični programski jeziki tekli na (J)VM enako učinko-
vito kot java.
Modularnost pomeni boljšo ponovno uporabo, tako pri
razvoju kot pri nameščanju. Pri razvoju gre za boljšo
ponovno uporabo kode, pri nameščanju pa za boljšo po-
novno uporabo binarnih datotek. Uvedena je nova ključna
beseda “module” in novi format pakiranja (JAM datoteč-
ni format za distribucijo).
Osnovni koncepti modularnosti v programskem jeziku
java:
• Deklariramo novi model z imenom org.netbeans.core,
kamor spada tudi razred Debugger.java:
module org.netbeans.core;
package org.netbeans.core;
public class Debugger {
... new ErrorTracker() ...
}
• Razred ErrorTracker.java iz paketa org.netbeans.core.
utils je prav tako del modula org.netbeans.core. V tem
primeru je dostop do razreda ErrorTracker in metode
getErrorLine omejen znotraj modula org.netbeans.
core:
package org.netbeans.core.utils;
module org.netbeans.core;
module class ErrorTracker {
module int getErrorLine() { ... }
}
• Informacijska datoteka modula org/netbeans/core/mo-
dule-info.java opisuje modul in odvisne knjižnice:
@Version(“7.0”)
@ImportModule(name=”java.se.core”, versio
n=”1.7+”)
module org.netbeans.core;
V novi verziji jave bo prav tako veliko pozornosti na-
menjeno upravljanju in vizualni predstavitvi virtualnega
stroja (VisualVM).
Spremembe na strani bogatega odjemalca bodo zajemale
tako Swing kot aplete. Javanski programčki bodo do-
živeli spremembe v načinu namestitve (Java Web Start)
in v načinu uporabe, saj jih bo možno uporabljati v obliki
majhnih programčkov, ki delujejo tudi zunaj spletnega
brskalnika. Na področju bogatih odjemalcev je na pohodu
Java FX, ki je podrobneje opisana v nadaljevanju.
Java EE 6 bo v novi različici doživela kar nekaj spre-
memb, ki pa ne bodo tako obsežne kot pri prejšnji verziji.
Pred dvema letoma, ko je bila izdana Java EE 5, je bilo
glavno vodilo enostaven razvoj. Do sedaj je bila Java
EE 5 prenesena trimiljonkrat kot samostojno ogrodje
ali v okviru razvojnega ogrodja Java NetBens. Glede na
pripombe se odločajo, kaj bo spremenjeno v naslednji
verziji.
Pripombe glede velikosti ogrodja so pripeljale do iskanja
rešitev glede pravilne velikosti, ki bi omogočala modu-
larnost, fleksibilnost, osredotočanje na določeno področje
in poenostavitve. To bodo rešili s profili (npr. spletni pro-
fil, ki bo namenjen razvijalcem internetnih aplikacij, ali
profil za telekomunikacijsko industrijo …) Takšni profili
bodo obsegali komponente, ki bodo namenjene določeni
skupini razvijalcev … Vpeljali bodo tudi proces klestenja,
pri čemer bodo nekatere komponente postale opcijske
(npr. EJB ali JAX-RPC). V ta namen bo nastala speci-
fikacija EJB, 3.1, v lahki obliki. Prav tako bodo delali
na razširljivosti ogrodja. Omogočili bodo enostavnejšo
uporabo različnih knjižnic in vpeljali skriptne jezike kot
prvorazredne programske jezike.
V verziji 6 bodo nadaljevali tudi s paradigmo enostav-
nega razvoja, s poudarkom na spletnih aplikacijah (Web
Container). Spletne aplikacije bodo poenostavljene z
oznakami za spletne aplikacije, razvoj bo potekal brez
POROČILO
130 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
urejanja datotek Web.xml, omogočena bo samostojna
registracija tretjih knjižnic, podprt bo razvoj spletnih sto-
ritev RESTful (JAX-RS) in razširitev s skriptnimi jeziki.
Aplikacijski strežnik GlassFish, V3, je naslednja večja
izdaja aplikacijskega strežnika, ki se razvija pod okriljem
skupnosti. GlassFish, V3, ima modularno, lahko in razšir-
ljivo arhitekturo. Modularna arhitektura omogoča, da je
osnovno jedro aplikacijskega strežnika manjše od 100Kb
in da se zažene prej kot v sekundi. Glavne značilnosti
aplikacijskega strežnika GlassFish, V3:
• odprta, modularna in razširljiva platforma,
• hiter, enostaven in zanesljiv aplikacijski strežnik,
• nameščanje brez ponovnega zagona,
• podpora za različne jezike (JRuby/Rails, Jython/Djan-
go, Groovy/Grails, javascript …),
• podpora OSGi in Java EE 6,
• integracija znotraj razvojnega ogrodja NetBeans.
NOVA PLATFORMA ZA BOGATE ODJE-
MALCE JAVA FX
Java FX je družina proizvodov za izdelavo bogatih inter-
netnih aplikacij (RIA). V času aplikacij spleta 2.0 je po-
membno predvsem hitro in enostavno razvijanje grafično
bogatih aplikacij. Lani so JavaFX prvič predstavili, letos
smo lahko videli delujoče internetne aplikacije. Uradno
naj bi zaživela z dodatkom za Javo SE 6 v drugi polovici
tega leta.
Java FX platforma omogoča kreiranje interaktivnih vse-
bin, aplikacij in storitev, od namiznih sistemov, mobilnih
naprav do interaktivne televizije, pri čemer je prednost,
da se enaka koda izvaja na različnih napravah.
Slika 1: Razvojno in izvajalno okolje Java FX
V juniju 2008 je napovedana predpremiera Java FX SDK
za predhodno registrirane uporabnike, JavaFX Mobile pa
na pomlad 2009. Trenutno je preizkušanje možno s po-
močjo beta verzije vtičnika za razvojno okolje NetBeans
(JavaFX NetBeans Beta Plugin) ali prevajalnika Java
FX, zadnjo verzijo pa lahko dobimo na spletnem naslovu
http://openjfx.java.sun.com/hudson/job/openjfx-compiler/
lastSuccessfulBuild/artifact//*zip*/archive.zip.
Na letošnji konferenci je Sun predstavil dva proizvoda iz
družine JavaFX, in sicer: Java FX Script in FX Mobile.
Java FX Script je zelo učinkoviti skriptni jezik za krei-
ranje bogatih odjemalcev in predstavitev multimedijskih
vsebin na osnovi java tehnologije. Java FX Script poeno-
stavlja proces gradnje bogatih uporabniških vmesnikov
za programerje, oblikovalce in avtorje vsebin. S pomočjo
Java FX Script se zmožnosti aplikacijskih vmesnikov
Java Swing, Java 2D in Java 3D varno prenašajo na raz-
lične naprave brez lokalnih nameščanj. Java razvijalci
lahko trenutno uporabljajo vtičnik Java FX Script, name-
njen razvojnemu okolju NetBeans. Lastnosti:
• Java FX Script uporablja deklarativno sintakso za
specifikacijo komponent uporabniških vmesnikov.
• Skozi deklarativno gradnjo dosežemo inkrementalno
evalvacijo.
• Java FX bo deloval v vseh glavnih razvojnih okoljih,
vključno z NetBeans, ki je referenčna implementacija.
• Za razliko od številnih drugih skriptnih jezikov je
Java FX Script statično tipiziran in ima podobno
strukturo kode, ki omogoča ponovno uporabo in en-
kapsulacijo, kar je dobro za vzdrževanje in gradnjo
velikih programov.
• Java FX Script je zmožen graditi uporabniške vmesni-
ke vseh velikosti in zahtevnosti.
• Omogoča enostavno uporabo Swinga, ki je eno od
najboljših razvojnih ogrodij za uporabniške vmesnike.
Dinamično strukturo jezika dobimo z modelnim pristo-
pom, kjer se sprememba modela avtomatsko preslika na
pripadajočo komponento. To dosežemo z metodo “bind”,
ki predstavlja dvosmerno povezavo.
Sledi primer enostavnega programčka JavaFX Script, ki
odpre okno z gumbom. Sprememba modela, ki jo izvede-
mo s klikom na gumb, se dinamično izvede.
import javafx.ui.*;
class HelloWorldModel {
attribute saying: String;
}
var model = HelloWorldModel {
saying: “Hello World”
};
Frame {
title: “Hello World JavaFX”
width: 200
content: Button {
POROČILO
M
T
131ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
text: bind model.saying
action: function():Void {
model.saying = “JavaFX is cool”
}
}
visible: true
};
Java FX Mobile je kompletno mobilno izvajalno in
aplikacijsko okolje, zgrajeno na odprtih tehnologi-
jah java in Linux. Procesorske in omrežne zmožnosti
današnjih mobilnih naprav imajo potencial za bogate
internetne vsebine. JavaFX Mobile, ki je zgrajena na
osnovi platforme Java ME, je tehnologija, ki omogoča
izkoriščanje sposobnosti obstoječih naprav. Platformo
Java ME ima danes že več kot dve milijardi mobilnih
naprav. Sun pričakuje, da bo Java FX Mobile vodilna
tehnologija za bogate internetne aplikacije na teh na-
pravah. Celo več, pričakuje se, da bo to tehnologija za
vse odjemalce (mobilne naprave, namizni računalniki,
TV …). Ker Sun sodeluje z različnimi partnerji na po-
dročju mobilnih naprav tudi na drugih aplikacijskih
nivojih, vključno s srednjim slojem, to ponuja dodatne
prednosti in gladek ter konsistenten prehod na nove
tehnologije v naslednjih letih.
IZBIRA IN PRIMERJAVA RAZLI^NIH
RAZVOJNIH OGRODIJ ZA SPLETNE AP-
LIKACIJE
Prav gotovo je bil eden od glavnih poudarkov letoš-
nje konference JavaOne razvoj spletnih aplikacij. Ena
od tem, ki se nanaša na to področje, je izbira pravega
ogrodja za razvoj teh aplikacij. Na voljo je ogromno
(preko sto) različnih ogrodij, zato je pomembno, da iz-
beremo takšno, ki ustreza našim potrebam. Vsa ogrodja
niso enaka, zato je pomembno, da izpostavimo zahteve
in najdemo način, da zahteve izpolnimo. V pomoč so
nam lahko kriteriji, ki jih Richard Pack (avtor) navaja
na osnovi večletnih izkušenj, zakaj je izbira ustreznega
ogrodja pomembna:
• Ogrodje je lahko zahtevno za uporabo in razumevanje
za sodelujoče v projektu.
• Programerji lahko pišejo kodo, ki ni ponovno uporab-
na.
• Transport Ajax je neenoten.
• Neposredna trajnost povpraševanja, seje ali konteksta.
• Omejena dokumentacija.
• Neenoten dogodkovni model.
• Neuporabnost za tradicionalne oblikovalce spletnih
strani.
• Z naraščanjem aplikacij je konfiguriranje ogrodja
oteženo.
• Ni možnosti za uporabo razhroščevalnika.
• Možnost uporabe pogleda na način kontroler.
• Tehnologija JSP predstavlja pri velikih projektih noč-
no moro.
• Hitrost nameščanja.
Tradicionalni kriteriji za izbiro ogrodja:
• kako dolgo traja, da napišemo aplikacijo, ki nekaj iz-
piše (test “Hello World”),
• učinkovitost (Filter ali servlet),
• pogled dekoracijskega stila (ali se uporabljajo šablone
ali JSP/Taglibs, kontrolni bloki java …),
• hitrost nameščanja,
• hitrost razvoja, ki jo presojamo s tremi vprašanji
(Kako hitro poteka učenje? Koliko časa traja, da do-
damo enostavno lastnost? Je spreminjanje lastnosti
enostavno?),
• obstoj vgrajenih mehanizmov preverjanja veljavnosti,
• internacionalizacija in večjezičnost,
• dokumentacija,
• možnost zaznamkov,
• skalabilnost,
• možnosti prenosa.
Zmeraj se moramo vprašati, kakšne so naše potrebe?
• Ali gradimo novo aplikacijo?
• Kako velika je ta aplikacija?
• Kakšni so naši scenariji uporabe?
• Ali se bo aplikacija pogosto spreminjala (gradimo za
prihodnost)?
• Ali v resnici potrebujem tritirno arhitekturo?
• Kakšna je velikost in kompetenca naše skupine?
Napredni kriteriji:
• podpora Ajaxu (integrirana ali povezana z zunanjimi
orodji),
• podpora skupnosti (aktivni neprekinjen razvoj),
• različni jeziki,
• zrelost,
• podpora tri-tirnosti (Spring, Hibernate),
• prijazni URL-ji,
• odjemalec/strežnik javascript,
• uporaba tega ogrodja tudi v drugem delu podjetja,
• izkušnje razvijalcev s tem ogrodjem.
Primerjava nekaterih najpogosteje uporablje-
nih ogrodij za spletne aplikacije:
Grovy/Grails
Vrsta uporabe: poglej/napiši
POROČILO
132 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
Prednosti Slabosti
• hitro nameščanje aplikacij
• enostavna konfiguracija
• integrirana Spring in
Hibernate
• lepa izdelava šablon
• počasen v primerjavi
z osnovnimi ogrodji
Google Web Toolkit (GWT)
Vrsta uporabe: visoko interaktivna
Prednosti Slabosti
• enostavnost, podobno
Swing/SWT
• veliko vgrajenih
gradnikov
• močna povezava med
javo in javascriptom
• projektna zasnova
• težavno nadzorovanje
razredov css
• vgrajene samo osnovne
komponente (rešeno z
GWT-Ext)
• trenutno ni podpore za
Javo 5/6
Struts 2
Vrsta uporabe: poglej/napiši, visoko interaktivna
Prednosti Slabosti
• prvorazredna podpora za
Ajax
• integracija z vsebnikom
Spring
• kontrolerji POJO ne zah-
tevajo dedovanja
• še zmeraj uporablja ve-
liko konfiguracije XML
• mapiranje v XML ostaja
tekoče
Tapestry
Vrsta uporabe: poglej/napiši, visoko interaktivna
Prednosti Slabosti
• uporablja označene šablo-
ne HTML
• učinkovito nameščanje
• enostavna konfiguracija
• prvorazredna podpora
Ajaxu
• lep graditelj form
• dokumentacija ne zajema
realnih problemov
• ni združljivosti za nazaj
med glavnimi verzijami
Wicket
Vrsta uporabe: visoko interaktivna
Prednosti Slabosti
• uporablja šablone označe-
ne HTML
• odlična dokumentacija
• komponente so razširljive
• vse narejeno v javi
• vse narejeno v javi
Grovy/
Grails
Google
Web To-
olkit
Struts 2 Tape-
stry
Wicket
Podpora
Ajax
da da da razšir-
jena
razšir-
jena
Jeziki java, Gro-
ovy
java - gene-
rirana
JSP,
OGNL
OGNL,
Prop
OGNL
Delovanje push pull push pull pull
Zrelost sorazmerno
mlad
mlad mlad zrel zmerna
Skupnost majhna,
vendar raste
majhna srednja velika,
aktivna
srednja,
aktivna
Podpora
tritirnosti
da ne da da da
Prijazni
URL-ji
ne da (z malo
dela)
niso
vgrajeni
da da
Tabela 1: Primerjava razvojnih ogrodij za spletne aplika-
cije
SPLETNE STORITVE RESTFUL
Na področju spletnih storitev imamo različne arhitekturne
pristope. Na eni strani je to storitvena arhitektura (SOA),
na drugi pa arhitektura virov (ROA), ki temelji na modelu
REST (REpresentational State Transfer). Kljub temu da
model REST ni nekaj novega, šele v zadnjem času pridobi-
va na popularnosti. V okviru procesa skupnosti java se pod
oznako JSR 311 (JAX-RS: The Java API for RESTful Web
Services) razvija specifikacija, ki določa aplikacijski vmes-
nik za spletne storitve REST. V razvoju so implementacije
Restlet, JBoss RESTEasy, Apache CXF, Jersey ...
REST v petih korakih:
1. Viri imajo svoj ID, ki je kar URI (npr. http://example.
com/widgets/foo). Vir je neki objekt, ki ga želimo
nasloviti. Pomembno je, da naslov resnično vsebuje
podatke in da imajo le-ti predvidljivo strukturo. ID
določimo z anotacijo @Path, relativno glede na na-
mestitveni kontekst. Anotacije lahko uporabimo na
razredih in metodah. Za spremenljive dele uporabimo
parametre.
@Path(“orders/{order_id}”)
public class OrderResource {
@Path(“customer”)
CustomerResource getCustomer(...) {...}
}
2. Povezovanje virov.
Informacije glede namestitvenega konteksta ponuja
UriInfo. UriBuilder ponuja možnosti enostavnega
kreiranja URI-jev za vire.
@Context UriInfo i;
OrderResource r = ...
UriBuilder b = i.getBaseUriBuilder();
URI u = b.path(OrderResource.class).build(r.id);
List ancestors = i.getAncestorResourceURIs();
URI parent = ancestors.get(ancestors.size()-1);
3. Uporabljamo standardne metode, ki jih zagotavlja
enotni vmesnik: GET (preberi, pridobi), POST (poso-
dobi ali kreiraj brez ključa), PUT (posodobi ali kreiraj
z id-jem), DELETE (briši).
@Path(“orders/{order_id}”)
public class OrderResource {
@GET
Order getOrder(@PathParam(“order_id”) String
id) {
...
}
}
4. Različne predstavitve podatkov. Različni formati
(HTML, PGN, GIF), različne strukture (XML, JSON),
podpora metapodatkom o vsebini s pomočjo glave
HTTP. Za določanje predstavitve podatkov uporablja-
mo anotacije @ProduceMime in @ConsumeMime.
5. Komunikacije brez stanja: dolgotrajni identifikatorji,
izogibanje sejam, povpraševanje se izvede neodvisno
od preostalih zahtevkov, vse, kar je potrebno za pro-
ces, vsebuje povpraševanje samo.
Glavne prednosti na strani strežnika so: horizontalno ska-
liranje, izbira alternativnega načina delovanja, shranje-
vanje v predpomnilniku, zmanjšana sklopljenost, dobro
delovanje z obstoječo spletno infrastrukturo. Na strani
odjemalca omogoča možnost zaznamkov, enostavno eks-
perimentiranje na brskalniku, široko podporo program-
skih jezikov, izbiro podatkovnih formatov …
Model REST upošteva lastnosti in rešitve obstoječega
standarda HTTP in preizkušenih vzorcev. Če model
REST primerjamo s storitveno arhitekturo (SOA), lahko
ugotovimo pomanjkljivosti pri varnosti in transakcijah.
SOA ima prednost pri velikih kompleksnih sistemih,
kjer z orkestracijo storitev sistem razslojimo in zagoto-
vimo fleksibilnost. Na drugi strani lahko REST s pridom
uporabljamo na različnih napravah, kjer standardi SOA
še niso upoštevani. V naslednjih letih se bo dejansko po-
kazalo, na katerih področjih ima določena arhitektura
prednost. Kot kaže sedaj, bo SOA prevladala predvsem
pri komunikaciji med znanimi entitetami, npr. znotraj
podjetja ali med poslovnimi organizacijami B2B. Arhi-
tektura virov pa bo uporabljena tam, kjer spletni vmesnik
predstavlja določeno konkurenčno prednost in tam, kjer
dostopamo do zunanjih podatkov.
AJAX
Ajax je pred nekaj leti prinesel možnost gradnje bogatih
spletnih aplikacj. Ajax (Asynchronus JavaScript XML)
temelji na javascriptovem ukazu XMLHttpRequest, ki
spreminja klasični model gradnje spletne aplikacije.
XMLHttpRequest omogoča asinhrono komunikacijo med
odjemalcem in spletnim strežnikom. To pa pomeni, da v
aplikaciji ni treba vedno znova prenašati spletne strani,
ampak lahko na sami spletni strani gradimo grafične ele-
mente, podobne tistim, ki jih poznamo v namiznih apli-
kacijah. Kljub temu da sta bila javascript in XMLHttpRe-
quest uvedena že leta 1997 v Intenet Explorer, pa Ajax
sedaj dejansko postaja ključna tema pri gradnji spletnih
aplikacij. Veliko napora je trenutno vloženo v standar-
dizacijo (npr. OpenAjax Alliance). Obstoječi pristopi v
platformi java so zaenkrat razpršeni in neenotni, obstajajo
številne knjižnice (RICO, Prototype, Dojo, Zimbra), ki pa
nimajo enotnih API-jev, zato so uporabniki teh knjižnic
vezani na izbrano knjižnico. Pričakovati je, da se bo to
področje standardiziralo preko projektov odprte kode,
JCP-ja in preko iniciative OpenAJAX Allience. Drug
vidik gradnje spletnih aplikacij Ajax je manko ustreznih
orodij. Na tem področju je velik napredek nova verzija
NetBeans, ki vsebuje učinkovito podporo javascriptu,
vključno z razhroščevalnikom, ki je neodvisen od splet-
nega pregledovalnika.
Marjan Vaupotič, Robert Vehovec
POROČILO
134 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
Letošnjega strokovnega srečanja Združenja ameriških
knjižnic (ALA), ki je potekalo v mestu Anaheim od 26.
junija do 2. julija 2008, se je udeležilo 22.047 knjižničar-
jev in drugih strokovnjakov.
Najprej sem se udeležila predkonference Razvoj zbirk:
politika, načrtovanje in upravljanje proračuna (Collec-
tion Development: Policy, Planning, and Fiscal Manage-
ment) in dveh sklopov predkonference Metapodatki in
razvoj digitalne knjižnice (Metadata and Digital Library
Development). Obe predkonferenci je organizirala sekcija
ALCTS (Association for Library Collections and Techni-
cal Services).
O razvoju zbirk je govorila Peggy Johnson (University of
Minnesota) [1]. Cilj razvoja in upravljanja zbirk so zbirke,
ki ustrezajo zahtevam uporabnikov knjižnic, upoštevaje
finančne in kadrovske zmožnosti knjižnic. Povedala je, da
načrtovanje ne odpravlja negotovosti, da ni aktivnost, ki se
izvede enkrat na leto, ne načrt, ki naj se rigorozno izvaja in
ne sredstvo za reševanje vseh problemov, ki se pojavljajo v
knjižnicah. Formalno načrtovanje zlasti izboljša odločanje.
Politika razvoja zbirk je zapisana in dokument ima po eni
strani informativen značaj (opredelitev poslanstva knjiž-
nice, kroga uporabnikov, zbirke, odgovornosti, proračuna,
postopkov evalvacije itd.), po drugi strani pa tudi ščiti in-
terese knjižnice v primeru problemov z darovi, intelektual-
no svobodo, cenzuro, zaupnostjo ipd. Dokument je osnova
za delo strokovnih delavcev, ki sprejemajo odločitve glede
izbora ali nakupa gradiva. Vsebovati mora splošne usme-
ritve, ki se nanašajo npr. na vrste gradiva v zbirki, jezike,
formate, vzdrževanje, reklamacije, ter usmeritve glede
posebnosti, kot so npr. donacije, prehod na elektronski
format ter vsebinski profil zbirk s podrobno analizo vsebin
in področij. Proračun, ki predstavlja načrt porabe sredstev
v proračunskem letu, je lahko izdelan na osnovi programa
dela knjižnice, na osnovi proračuna iz predhodnega obdo-
bja, povečanem za določeni odstotek, ali pa na osnovi do-
ločene formule.
Predkonferenco Metapodatki in razvoj digitalne knjižnice
sta vodila Jennifer Lang (Princeton University Library) in
Barrie Howard (Digital Library Federation, Washington,
DC), gradivo pa so pripravili v Kongresni knjižnici [2].
V sklopu Metapodatki in funkcionalnost (Metadata and
Functionality) sta predavatelja predstavila tipično situacijo,
v kateri mora specialist za metapodatke obstoječe meta-
podatke uporabiti v novi aplikaciji z vnaprej določenimi
funkcionalnimi zahtevami. Običajno je treba kakovost me-
tapodatkov izboljšati in prilagoditi zahtevam nove aplika-
cije. Metapodatke je treba natančno analizirati in ugotoviti,
na kakšen način jih pretvoriti. V analizo so zajeti:
• format datoteke (SGML/HTML, XML/XHTML,
MARC, tekstovni, binarni – odprtokodni ali lastniški),
• vrsta metapodatkov (opisni, strukturni, administra-
tivni, tehnični, za potrebe ohranjanja, za upravljanje
dostopa/pravic),
• semantika (MARC21, DC, EAD, MODS, VRA Core,
METS),
• vsebina (AACR2/RDA, EAD, CCO, LCSH, ATT,
TGM, aplikacijski profil, stopnja skladnosti s standar-
di in prakso, geslovniki),
• struktura (enostopenjski zapis, večstopenjski zapis,
možni odnosi med zapisi in kompleksnost odnosov
med zapisi, vrsta kvalifikatorjev, stopnja dvoumnosti
podatkov, splošne karakteristike in kompleksnost za-
pisov, ki je lahko enostavna nestrukturirana, enostav-
na strukturirana, bogato strukturirana),
• uporaba (razumevanje, zakaj so bili metapodatki krei-
rani in kako uporabljeni, nam lahko pomaga razjasniti,
kaj lahko od njih pričakujemo glede na konsistentnost,
zanesljivost in interoperabilnost),
• status (statični ali dinamični, kar vpliva na strategijo
konverzije in oblikovanje delovnih postopkov).
V sklopu teme z naslovom Konverzija metapodatkov:
izboljšanje in pretvarjanje sta predavatelja predstavila
dve glavni kategoriji opravil, ki sestavljajo konverzijo, in
sicer:
• izboljšanje kakovosti metapodatkov (odprava ne-
konsistentnosti, večja natančnost, razširitev, odprava
vrzeli v podatkih, odprava dvoumnosti …),
• pretvarjanje podatkov iz enega formata v drugi for-
mat, pri čemer je treba upoštevati vidik širše uporab-
nosti metapodatkov in njihove interoperabilnosti.
KONFERENCA ALA 2008
doi:10.3359/oz0803134 1.25: DRUGI ČLANKI ALI SESTAVKI
M
135ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
Zelo zanimiv program predstavitev je organiziral tudi
OCLC. Predstavili so številne novosti pri izdelkih in ser-
visih, ki so rezultat njihovih raziskovalnih in razvojnih
dosežkov. Med novostmi je še posebej zanimiv izdelek
WorldCat Local (www.oclc.org/worldcatlocal), ki omo-
goča dostop do lokalnih podatkov o zalogi knjižnic zlasti
za tiskano gradivo. Integracija bibliografskih podatkov
iz WorldCata in lokalnih podatkov iz aplikacij izposoje v
posamezni knjižnici zagotavlja uporabnikom kar najbolj
enostaven in hiter vpogled v status ne samo elektron-
skega, temveč tudi tiskanega gradiva. Realizirana je tudi
povezava s servisom VDX za medknjižnično izposojo na
osnovi standardov NCIP, SIP ali SIP2. Na voljo je tudi
brezplačna uporaba servisa WorldCat Registry, ki knjiž-
nicam in konzorcijem omogoča, da objavijo svojo poli-
tiko do globalne izmenjave virov.
OCLC še nadalje zelo intenzivno vključuje v WorldCat
bibliografske zapise iz različnih katalogov, v zadnjem času
so v WorldCat vključili tudi zapise za članke iz številnih
baz podatkov (GPO, ArticleFirst, MEDLINE, ERIC, Bri-
tish Library Inside Serials) ter na osnovi identifikatorja
ISSN in lokacijskih podatkov razvili izdelke za upravljanje
elektronskih serijskih publikacij. V okviru WorldCata so
implementirali tudi različne aplikacije spleta 2.0 za uporab-
nike (osebni profili uporabnikov, različni izpisi in njihova
izmenjava z drugimi uporabniki), nekatere pa načrtujejo v
bližnji prihodnosti (označevanje, RSS itd.).
Udeležila sem se dveh predstavitev, in sicer CONTENTdm
v kontekstu: integracija delovnih postopkov in rokovanje
z besedilom, ki je v celoti iskalno (CONTENTdm in Con-
text: Integrating Workflows and Handling Fully Searchable
Text) in Posvet OCLC: “Mashed up” knjižnica (OCLC
Symposium: The Mashed Up Library).
Prvo predstavitev sta imela Taylor Surface in Geri Ingram.
Izdelek CONTENTdm je že dalj časa na tržišču in vključuje
številne servise za upravljanje raznovrstnih digitalnih zbirk
(knjige, rokopisi, članki, disertacije, razglednice, časopisi
itd.). Vsebuje module za opis zbirke, spletni dostop, pove-
zavo z WorldCatom, možen pa je tudi servis trajnega arhivi-
ranja zbirke. Implementirati ga je možno kot institucionalni
repozitorij, v okolju konzorcijev pa podpira tudi distribuira-
no izgradnjo zbirk. Zasnovan je na odprti arhitekturi in ga je
možno povezati z drugimi programskimi rešitvami. Razen
knjižnic izdelek uporabljajo tudi različne druge institucije,
trenutno imajo 400 namestitev in 1.000 uporabnikov, ki jim
zagotavljajo tudi vso potrebno tehnično pomoč.
Posebne pozornosti je bil deležen OCLC-jev posvet na
temo “mashed up” knjižnice, ki ponujajo svojim uporabni-
kom nova orodja z dodano vrednostjo. Tehnološki razvoj
spleta 2.0 je v zadnjih letih omogočil združevanje uporabe
različnih podatkov, programov in servisov ter na ta na-
čin ponudil knjižnicam in njihovim uporabnikom nove
možnosti za inovacije. Glavni govornik je bil Michael
Schrage (MIT Sloan School of Digital Business), eden od
vodilnih mislecev na področju inovacij. Tudi njegov nastop
je bil posvečen inovaciji, ki pomeni pretvorbo “novosti” v
“vrednost”, pri čemer vrednost ni to, kar ponuja inovacija,
temveč to, kar uporabniki sprejmejo in uporabljajo. Najpo-
membnejši rezultat “mashed up” knjižnice je konkurenca,
saj nastopajo knjižnice na tržišču, kjer vlada največja kon-
kurenca. Michael Schrage je knjižničarjem svetoval, naj
navežejo partnerstvo z uporabniki, češ da se najboljše ideje
porodijo prav pri njih in ne pri zaposlenih.
Nastopili so še David Lee King (Topeka & Shawnee
County Public Library), Mary Beth Sancomb-Moran
(University of Minnesota, Rochester) in Susan Gibbons
(University of Rochester), ki so predstavili svoje izkušnje
z “mashed up” knjižnico, posvet pa je moderiral Andrew
Pace, direktor mrežnih knjižničnih servisov pri OCLC.
V sklopu programa ALA 2008 je bilo, kot običajno, veliko
zanimivih predavanj. Povzemam vsebino prispevkov, ki
sem jih poslušala, navajam reference nanje, in opisujem
dogodke, ki sem se jih udeležila. Ker je predstavitveno
gradivo na kraju dogodka že prava redkost, prav tako pa je
tudi naknadna objava gradiva prepuščena politiki posamez-
nih sekcij ali posameznih predavateljev, je pridobivanje
nekaterih podatkov za poročilo lahko časovno zelo zahtev-
no. ALA je sicer ustanovila centralni Arhiv konferenčnega
gradiva (Conference Materials Archive), vendar predava-
telji objavljajo gradivo na različnih lokacijah: na spletnikih
sekcij, na domačih straneh sponzorjev, na svojih domačih
straneh ali straneh njihove institucije ali na lokaciji načrto-
vane publikacije, ali pa gradiva sploh ne objavijo.
1. Postopki dela z e-knjigami: od izbora do
dostopa (Ebook Workflows: Selection to Access)
Aline Soules (California State University) [3] se je v svo-
ji predstavitvi osredotočila na tri vprašanja: kaj je e-knji-
ga, kdo je zadolžen za izbor in kaj si uporabniki želijo od
e-knjige. Obstajajo različne definicije za e-knjigo in vse
so osredotočene na vsebino ali na format. Vendar natanč-
ne definicije še ni, saj gre za nekaj, kar se šele razvija in
vsebuje besedilo, slike, film, domače strani itd. Na voljo
so e-knjige v paketih ali kot posamezni naslovi, o izboru
pa odločajo ponudniki oz. založniki, konzorciji, razni
odbori ali posamezniki. Študentje si želijo stalen dostop
od koder koli, istočasnost uporabe ene e-knjige z več
delovnih mest in še veliko drugih možnosti: prenašanje
na notesnike, tiskanje, funkcija kopiraj in prilepi, funkcija
zumiraj in nastavi merilo prikaza, označevanje, avtomat-
sko citiranje (APA, MLA), pošiljanje besedila po e-pošti,
anotiranje, knjižni pregledi, multimedija, izmenjava
opomb, prenašanje na ročne (osebne) naprave, orodja
POROČILO
136 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
za sodelovanje, osebne knjižne police, skupne knjižne
police. Za knjižnice je pomembna tudi cena, možnost
integracije v obstoječi knjižnični sistem, okolje, ki ne
bo lastniško, enostavna avtentikacija uporabnika, zado-
stno število istočasnih uporabnikov in arhiviranje. Kljub
izredno intenzivnemu tehnološkemu razvoju na področju
e-knjig pa ostaja v postopkih nabave in implementacije
le-teh še veliko nedorečenega.
Laura Wrubel (University of Maryland) [4] je pred-
stavila evalvacijske kriterije za nakup e-knjig na njihovi
univerzi (število naslovov, število založnikov, število
istočasnih uporabnikov, način zaračunavanja, format
izpisa (PDF, HTML), progam za branje, način dopol-
njevanja izdaj, funkcije (možnost prenašanja, funkcija
izreži in prilepi, medknjižnična izposoja), tiskanje (ena
stran, poglavje, članek), zapisi MARC (cena, možnost
dodajanja podatkov o zalogi drugih knjižnic), stalen
dostop, arhiviranje, kompatibilnost z OpenURL (stal-
na povezava, prisotnost v bazi znanja SFX), modul za
statistike. Pri konzorcialni nabavi e-knjig se pojavljajo
težave, ker je treba upoštevati vsebino in platformo, ker
ni skupnega denarnega fonda, ker so cenovni modeli
zelo zapleteni, ker so prihranki omejeni in prav tako je
omejen tudi vzajemni dostop.
Carolyn Morris (Coutts Information Services) [5] je pouda-
rila, da bo e-knjiga v prihodnosti zavzela pomembno mesto,
da je veliko bolj kompleksna kot tiskana knjiga, odločitve pa
so veliko težje in vložki veliko višji. Kljub temu knjižničarji
ne morejo le čakati ali ustanavljati odborov, ki naj bi reševali
probleme. Predstavila je prednosti in pomanjkljivosti nabave
e-knjig neposredno od založnika, od naročniške agencije
(Subscription Agent), od zbiralca e-knjig (e-Book Aggrega-
tor) ali knjigarne (Library’s Approval Book Vendor).
Michael Walmsley je predstavil področje e-knjig z vidika
prodajalca in poudaril predvsem prednosti, ki jih imajo v
primerjavi z založniki in drugimi vrstami institucij.
2. Forum o novostih RDA (RDA Update Forum)
Predstavnik Kongresne knjižnice je poročal o aktivno-
stih treh nacionalnih knjižnic (LC, NML, NAL) v fazi
testiranja RDA in FRBR. Testiranje se bo nadaljevalo še
v drugih vrstah knjižnic, v OCLC-ju, ExLibrisu in VTLS-
ju ter v knjižnicah zunaj ZDA. Cilj testiranja je ugotoviti
uporabnost RDA v procesu katalogizacije, potrebne spre-
membe formata MARC 21, ceno zapisov, kreiranih na
osnovi RDA, ter stroške morebitnih konverzij. Začetka
implementacije ne načrtujejo pred letom 2010.
John Attig (član JSC) je poročal, da se delo pri razvoju
RDA počasi zaključuje. Odločiti se morajo le še glede
obveznosti elementov, ki so z vidika uporabe zapisov
najpomembnejši. Osnutek pravil, ki bo na voljo v začetku
oktobra 2008, bo v fazi testiranja do aprila 2009.
Predstavnik založnika ALA, ki bo poskrbel za elektronsko
verzijo RDA, je najprej poročal o dvomesečni zamudi pri
izdaji, nato pa okvirno predstavil model zaračunavanja.
Glede na zelo različne zahteve (velikost in vrste knjižnic)
bodo oblikovali 5 do 7 različnih cenovnih ravni, medtem
ko se bodo s konzorciji pogajali za ceno individualno.
Nannette Naught je predstavila pristop k razvoju e-ver-
zije RDA. Ta verzija bo vsebovala številne, za katalogi-
zatorje zelo uporabne funkcije, ki jih omogočajo spletna
orodja XML, in možnost integracije v knjižnični sistem.
Za testiranje bo na voljo v začetku oktobra 2008, založni-
ku pa naj bi ga predali aprila 2009.
Po predstavitvi se je razvnela zelo vroča razprava in
opaziti je bilo zaskrbljenost knjižničarjev zaradi nejas-
ne cenovne politike založnika. Knjižničarji so ponovno
vztrajali, da založnik pripravi tiskano verzijo ter tudi
kratko (angl. concise) verzijo. Glede tiskane verzije pred-
stavnik založnika ni dal drugih pojasnil, kot to, da ni pri-
oritetna. Izpostavili so tudi vprašanje glede sprememb v
formatu MARC 21. Spremembe v formatu so najavili za
leto 2009, vendar so zagotovili, da bo možno zapise pred-
hodno testirati. Prvič so bila omenjena tudi razmišljanja o
prehodu na format, različen od formata MARC.
3. Velikost pomeni razlike: knjižnične mreže,
kooperative in konzorciji v 21. stoletju (Size
Does Make a Difference: Library Networks,
Cooperatives and Consortia in the 21st Century)
Denise M. Davis (ALA Office for Research & Statistics)
in Keith Curry Lance (RSL Research Group) sta predsta-
vila rezultate študije o knjižničnih mrežah, kooperativah
in konzorcijih [6]. Študijo, ki je bila izvedena v letih 2006
in 2007, je financiral Institute of Museum and Library
Services, koordinirala pa jo je služba Ale za raziskave in
statistike v sodelovanju z ASCLA (Association of Specia-
lized and Cooperative Library Agencies).
Podobne študije so bile izvedene v letih 1977–1978, 1985–
1986 in 1997, vendar študija iz leta 1997 zaradi problema-
tike izbora organizacij ni bila objavljena. Tokratni kriterij
za izbor organizacij so bili neprofitnost institucije, lasten
kader in članstvo knjižnic. V analizo je bilo vključenih 215
organizacij, od tega jih je 144 odgovorilo na vsa vprašanja.
Prevladujejo organizacije regionalnega značaja (70 %),
sledijo organizacije državnega (28 %) in lokalnega (28 %)
značaja. V glavnem so to manjše organizacije, od katerih
ima 21 % manj kot 3 zaposlene, 28 % ima 3 do 7 zapo-
slenih, 21 % ima 8 do 12 zaposlenih in le 30 % ima več kot
12 zaposlenih. Aktivnosti knjižničnih mrež so povezane z
POROČILO
M
T
137ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
avtomatizacijo in omreževanjem, nabavo, dostavo in izme-
njavo virov ter pridobivanje finančnih sredstev. S projekti
digitalizacije se jih ukvarja le majhno število.
Eden od rezultatov analize je baza podatkov knjižničnih
mrež, kooperativ in konzorcijev, ki dosega visoko upora-
bo, zato jo nameravajo nadgraditi in sprotno dopolnjevati.
4. Priprava za RDA in FRBR: Kaj moraš ve-
deti (Getting Ready for RDA and FRBR: What
You Need to Know)
Barbara Tillett (Kongresna knjižnica) [7] je v svoji pred-
stavitvi z naslovom Vpliv FRBR na RDA: opis virov in do-
stop (The Influence of FRBR on RDA: Resource Descrip-
tion and Access) govorila o vplivu funkcionalnih zahtev za
bibliografske zapise na nova pravila za opis virov in dostop
ter tako predstavila RDA z nekoliko drugačnega vidika.
Glenn E. Patton (OCLC) [8] je predstavil funkcionalne
zahteve za normativne podatke FRAD. Publikacija je v
fazi predloga, ki je pripravljen za potrditev v okviru Ifline
IV. sekcije.
Barbara Bushman (National Library of Medicine) [9]
je nadomestila Shawneja Miksa, vodjo RDA Implemen-
tation Task Force. Predstavila je delo te skupine, ki jo
je ustanovila Sekcija za katalogizacijo in klasifikacijo v
okviru ALCTS. Skupina šteje 19 članov, med katerimi so
katalogizatorji, učitelji katalogizacije in vodstveni delavci
iz vseh vrst knjižnic, bibliografskih agencij in servisov.
Skupina pripravlja načrt implementacije, programe izob-
raževanja, gradivo za izobraževanje in izbor inštruktorjev.
Pri testiranju bodo sodelovale tri nacionalne knjižnice,
poleg tega pa tudi knjižnice, ki sodelujejo v programu za
kooperativno katalogizacijo (PCC), arhivi, učitelji katalo-
gizacije, ponudniki knjižničnih sistemov in OCLC.
Kljub številni udeležbi po predstavitvah niso zastavili niti
enega vprašanja, kar je za ameriške knjižničarje zelo ne-
navadno.
5. Otvoritev konference (Opening General Ses-
sion)
Na slavnostni otvoritvi konference je bil glavni govornik
popularni politični komentator Ron Reagan, sin Ronalda
Reagana, predsednika ZDA v osemdesetih letih prejšnje-
ga stoletja. V govoru se je osredotočil na dogajanja okrog
volitev bodočega predsednika ZDA in bil zelo kritičen do
teh dogajanj in do politike sedanjega predsednika Busha.
6. Kreiranje prihodnosti kataloga in katalogi-
zacije (Creating the Future of the Catalog and
Cataloging)
Robert Wolven (Columbia University) je najavil diskusijo
s trditvijo, da so obstoječi katalogi in katalogizacija za-
stareli, da se bodo spremenili in da bodo metapodatki
vsekakor tudi v prihodnje pomemben del knjižničnih
informacijskih sistemov.
Roy Tennant (OCLC) je v svoji predstavitvi argumenti-
ral prednosti koncentracije podatkov, češ da več podat-
kov omogoča več dodane vrednosti. Skliceval se je na
OCLC-jev primer koncentriranih podatkov – WorldCat.
Slednji z različnimi spletnimi orodji omogoča upora-
bnikom zelo enostaven dostop do lokalnih podatkov o
dostopnosti gradiva za posamezno knjižnico. Statistični
podatki uporabe servisov in podatki, ki jih prispevajo
uporabniki, omogočajo številne analize o ravnanju up-
orabnikov itd.
Tim Spalding, ustanovitelj LibraryThing, se s takšnimi
stališči ni strinjal in je protestiral že med Tennantovo
predstavitvijo. Zavzemal se je za pristop osebne katal-
ogizacije, implementirane v okviru servisa LibraryThing
(http://www.librarything.com/).
Jennifer Bowen (University of Rochester) je poudarila,
da se morajo nujno transformirati pristojnosti katalogi-
zatorjev, ki naj bi imeli več znanja s področja razvoja
aplikacij, strukturiranja in izmenjave metapodatkov ter
poznavanja orodij za podporo raziskovalnemu delu. Za
razliko od Tennanta je ona poudarila pomen servisov, ki
bi po njenem morali biti dostopni brezplačno, in ne po-
datkov.
Martha Yee (UCLA) je predstavila standarde in oro-
dja semantičnega spleta. Poudarila je kompleksnost
tehnološkega okolja ter izpostavila razliko v zaslužkih
programerjev in knjižničarjev. Po njenem mnenju so
potrebni tako distribuirani podatki kot tudi kontrolirani
podatki, saj se njihova uporaba razlikuje. Meni, da meta-
podatki ne bodo nikoli brezplačni.
Diane Hillmann (Information Institute of Syracuse) se
zavzema, da naziv katalogizatorja nadomesti nov naziv
knjižničar za metapodatke (angl. metadata librarian);
zavzema se tudi za odprt koncept programske opreme
brez ponudnikov knjižničnih sistemov in odprt koncept
podatkov.
Po predstavitvi so poslušalci postavili veliko vprašanj.
Ena od direktoric knjižnice, ki se odloča o novem
knjižničnem sistemu, je Diano Hillmann vprašala, na
koga naj se obrnejo, glede na to, da bodo ponudniki
knjižničnih sistemov propadli. Hillmannova ji je svetova-
la najem svetovalca, med katere spada tudi sama.
POROČILO
138 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
7. Glavni tehnološki trendi (Top Technology
Trends)
Nastopili so Eric Lease Morgan, John Blyberg, Mederith
Farkas, Roy Tennat, Clifford Lynch, Karen Schneider,
Marshall Breeding, Karen Coyle in Marie L. Radford.
Dve predstavnici sta sodelovali preko videokonference,
udeleženci pa so lahko dogajanje komentirali preko naprav
in njihovi komentarji so se prikazovali na platnu. Izvedba
videokonference ni bila najbolj učinkovita, ker se je zelo
slabo slišalo. Da z videokonferenco niso bili zadovoljni
tudi drugi udeleženci, je bilo očitno iz njihovih komentar-
jev, projiciranih na platno, ki so bili kar zanimivi.
Med glavnimi trendi so nastopajoči izpostavili prehajanje
visokošolskih knjižnic na odprtokodne sisteme in ukinja-
nje integriranih knjižničnih sistemov, prosto dostopne po-
datke (angl. open data), informacijsko preobremenjenost,
potrebo po vizualizaciji podatkov, potrebo po aplikacijah
za mobilne naprave, virtualizacijo organizacij itd.
8. Program predsednika, LITA – Ali ni
čudovito biti v knjižnici … kjer koli to že je?
(President’s Program, LITA – Isn’t It Great To
be in the Library … Wherever that is?)
Nastopil je profesor Joseph Janes (Information School,
University of Washington), tudi kolumnist pri časopisu
American Libraries. Uporabil je stare fotografije, ki so
prikazovale notranjost knjižnic (referenčni oddelek), in
s tem poudaril tradicionalnost knjižnic, pomen prostora,
osebja in pomoči uporabnikom. Po njegovem mnenju
morajo biti knjižnice vidne, osebje mora biti na razpolago
uporabnikom, ko potrebujejo pomoč, knjižnični servisi
pa morajo biti boljši in bolj učinkoviti, saj nastopajo na
izredno konkurenčnem področju.
9. En del je inspiracija: kreativni trendi, ki
pospešu-jejo učenje znanosti (One Part Inspira-
tion: Creative Trends that Further Science Learn-
ing)
Felice Frankel (Harvard University), ki se ukvarja s foto-
grafijo, je pod naslovom Vizualna predstavitev znanosti:
več kot lepe slike (Visually Representing Science: More
Than Pretty Pictures) predstavila različne fotografije, ki
se uporabljajo v podporo znanosti. Nekatere so bile tudi
iz najnovejše knjige On the Surface of Things: Images of
the Extraordinary in Science, ki sta jo napisala skupaj s
kemikom Georgom M. Whitesidesem.
10. Kooperativne strategije za evropske
knjižnice: dostop in ohranjanje (Cooperative
Strategies for European Libraries: Access and
Preservation)
Birte Christensen-Dalsgaard (State and University Li-
brary, Aarhus, Denmark) je v svojem prispevku Bodoči
dostop do kulturne dediščine – vzajemna odgovornost
(Future Access to Cultural Heritage – A Shared Respon-
sibility) govorila je o aktivnostih v procesu dolgoročnega
ohranjanja knjižničnega gradiva ter na praktičnih prim-
erih ilustrirala izredno zahtevnost in kompleksnost tovrst-
nih projektov.
Janifer Gatenby (OCLC, Leiden) je imela prispevek Izzi-
vi trajnega hranjenja v knjižnicah: upravljanje skupnih
zbirk skozi čas (A Library Preservation Challenge:
Managing the Collective Collection over Time). Izguba
kulturne dediščine zaradi naravnih nesreč ali vojn ni tako
redek pojav. Zahtevnost postopkov trajnega hranjenja na-
rekujeta skupinsko in vzajemno reševanje problematike.
V tem kontekstu je podala pregled evropskih projektov, v
okviru katerih sodeluje več knjižnic. V prikaz centralnih
katalogov je uvrstila tudi COBISS in aplikacijo Najbolj
brane knjige.
Fleur Stigter (The European Library, Europeana/EDL-
net) se je poškodovala, zato smo spremljali videoposne-
tek njene predstavitve Izboljšanje dostopa do evropske
kulturne in intelektualne dediščine: dosežki in prihodnje
usmeritve Evropske knjižnice in Europeane (Enhanc-
ing access to Europe’s cultural and intellectual heritage:
Accomplishments and future directions of The Euro-
pean Library and Europeana). Predstavila je evropsko
knjižničarstvo s 47 nacionalnimi knjižnicami, dosežke pri
projektu Evropske knjižnice in načrte projekta Europeana,
ki si je zastavila za cilj vzpostavitev dostopa do evropskih
elektronskih zbirk, ne pa tudi njihove digitalizacije in
trajnega hranjenja.
11. Program predsednika, RUSA – Kakovosten
servis v neosebnem svetu (President’s Pro-
gram, RUSA – Quality Service in an Impersonal
World)
Robert Spector, novinar in avtor knjige The Nordstrom
Way: The Inside Story of America’s #1 Customer Service
Company, je predstavil servis uporabnikov trgovske
mreže Nordstrom, ki je že leta vodilna na tem področju.
Njihov uporabniški servis spremlja že dolgo – ne gre za
posebno strategijo, temveč za način delovanja organizaci-
je, vsebovan v njeni kulturi. Predstavil je devet principov,
po katerih se je treba ravnati: uporabnik naj se počuti
udobno, na izbiro mu je treba dati več možnosti, graditi je
treba odnos z uporabnikom, zaposlovati je treba prijazne
ljudi, zaposlene je treba izobraževati in usposabljati, med
zaposlenimi je treba gojiti kulturo podpore in mentorstva,
uspehe posameznikov je treba nagraditi, podpirati je treba
timsko delo, servisu uporabnikov pa posvetiti 100-odstot-
no pozornost.
POROČILO
M
T
139ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
Donna Bachowski (Orange County Public Library) je na
osnovi faktografskih podatkov predstavila izboljšave in
racionalizacijo referenčnega servisa, ki jih je izvedla, od-
kar vodi ta servis. Mnoge knjižničarje je zanimalo, kako
ji je to uspelo. Predvsem jih je zanimalo, kako je rešila
problem referenčnih knjižničarjev, ki niso motivirani za
uvajanje novih servisov.
Marie L. Radford (School of Communication, Informa-
tion & Library Studies, Rutgers University) se ukvarja
s področjem referenčne dejavnosti knjižnic že več kot
20 let. V svoji več kot polurni predstavitvi je zaigrala
vlogo referenčnega knjižničarja in na ta način prikazala
vse možne napake in spodrsljaje, ki jih lahko knjižničar
naredi pri tem opravilu. Knjižničarje je opozorila na to,
da morajo ponovno razmisliti o kakovosti storitev in
poudarila, da je odličnost osebna izbira.
12. Serija govornikov (Auditorium speaker se-
ries)
Khaled Hosseini, avtor dveh najbolj prodajanih ro-
manov The Kite Runner in A Thousand Splendid Suns
(v slovenščino prevedena kot Tek za zmajem in Tisoč
veličastnih sonc, op. lekt.), se je rodil v Kabulu (Afgani-
stan). V ZDA se je z družino preselil leta 1980. Po pokli-
cu je zdravnik, njegovo delo pa je povezano s političnimi
begunci.
V intervjuju je odgovarjal na vprašanja o svojih dveh
romanih, o delu na filmu, ki je bil posnet po enem od
romanov, o tem, koliko sta zgodbi povezani z njegovim
osebnim življenjem, o družini, očetu in materi, o življenju
v Afganistanu, o življenju v ZDA, o njegovem delu s
političnimi begunci in njegovem pisateljskem delu. Ob
koncu intervjuja je govoril tudi o politični situaciji in
možnostih za izboljšanje v tem delu sveta. Po njegovem
mnenju sta romana doživela tolikšen uspeh zato, ker ne
vsebujeta politične tematike, temveč opisujeta prijateljst-
vo in ljubezen, ki sta univerzalni vrednoti. Izboljšanje
situacije v tem delu sveta vidi samo s civilnimi iniciati-
vami in ne z vojno, za kar pa bo potrebno še veliko časa.
Knjižničarjem se je zahvalil za promocijo njegovih del
in najavil, da že ima ideje za naslednji roman, vendar
mu zaradi pogostih potovanj zmanjkuje časa za pisanje,
čeprav v tem zelo uživa.
13. Zaključek konference
V okviru zaključka konference ALA (ALA Closing Ses-
sion) je imela Sarah Long, direktorica North Suburban
Library System in nekdanja predsednica Ale, intervju s
popularno zvezdo Diahann Carroll, ki je odgovarjala na
vprašanja o svojem delu in osebnem življenju, o odnosu
do knjižnice ter o najnovejši knjigi The Legs Are the Last
to Go: Aging, Acting, Marrying, Mothering, and Other
Things I Learned Along the Way.
14. ALA SVET III
Na 3. seji Sveta Ale (ALA Council III) so člani obravna-
vali resolucijo o izboljšanju transparentnosti dela tega
organa. Člani bi želeli imeti boljši vpogled v odločitve
Sveta, ker se vsi ne morejo udeležiti konference, veliko
pa se jih ne more udeležiti Sveta, čeprav so prisotni na
konferenci, avdio in video posnetki pa tudi ne vsebujejo
vseh informacij. Svet zato predlaga izvršnemu direktorju
Ale, da:
• prouči načine, kako zapisnike Sveta narediti bolj
transparentne,
• o tem poroča na naslednji polletni konferenci in
• od članov pridobi mnenja, kako v prihodnje doseči, da
bodo imeli člani boljši vpogled v poslovne odločitve
Sveta.
Reference
[1] ALA [ALCTS] (2008). Collection Development: Policy, Planning
and Fiscal Management. Predstavitveno gradivo s predkonference
ALCTS v Anaheimu, 26.–27. junij 2008. Participant Manual by
Peggy Johnson.
[2] Library of Congress, ALA [ALCTS] (2008). Metadata and Digi-
tal Library Development. Predstavitveno gradivo s predkonferen-
ce ALCTS v Anaheimu, 26. junij 2008. Trainee Manual.
[3] Soules, A. (2008). E-Books: Definition, Selection, Users. Predsta-
vitveno gradivo s konference ALA v Anaheimu, 26. junij–2. julij
2008.
[4] Wrubel, L. (2008). Adventures with E-books in a Consortial
Setting. Predstavitveno gradivo s konference ALA v Anaheimu,
26. junij–2. julij 2008.
[5] Morris, C. (2008). e-Book Strategy. Predstavitveno gradivo s
konference ALA v Anaheimu,
26. junij–2. julij 2008.
[6] Davis, M. D., Lance, C. K. (2008). Library Networks, Coopera-
tives and Consortia: Summary of Study Findings. Predstavitveno
gradivo s konference ALA v Anaheimu, 26. junij–2. julij 2008.
[7] Tillett, B. (2008). The Influence of FRBR on RDA: Resource
Description and Access. Predstavitveno gradivo s konference
ALA v Anaheimu, 26. junij–2. julij 2008.
[8] Patton, E. G. (2008). An Introduction to FRAD. Predstavitveno
gradivo s konference ALA v Anaheimu, 26. junij–2. julij 2008.
[9] Bushman, B. (2008). RDA Implementation Task Force. Predsta-
vitveno gradivo s konference ALA v Anaheimu, 26. junij–2. julij
2008.
Marta Seljak
POROČILO
140 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
V Krajnski gori v hotelu Larix je od 24. do 26. septembra
2008 potekalo 17. posvetovanje DOK_SIS_2008: Sistemi
za upravljanje z dokumenti. DOK_SIS je specializirano
posvetovanje, namenjeno obravnavi sistemov za e-uprav-
ljanje z dokumenti – SEUD. Organizator posvetovanja je
društvo MEDIA.SI [1]. Namen letošnjega posvetovanja
je bila predstavitev inovacij in novih informacijskih reši-
tev v SEUD, ki jih omogoča in zahteva nova zakonodaja,
ter vpliv zakonodaje na izboljševanje učinkovitosti in
uspešnosti procesov v gospodarskih družbah, organizaci-
jah javnega značaja ter državni in javni upravi.
OTVORITVENA PREDAVANJA
Dušan Kričej je predstavil novosti na področju e-uprave
v prispevku Strategija E-uprave. Med novosti sodijo:
izpopolnjen državni portal, spletne aplikacije s področja
vozil, e-opomnik, e-vem (vse na enem mestu za samo-
stojne podjetnike), izmenjava podatkov med institucijami
javne uprave in kontaktni center za državljane (24 ur).
V prihodnje pa bodo vpeljane še naslednje novosti: čez-
mejne storitve (VIZA-VEM), integracija med procesi,
e-uprava 3D, e-demokracija, e-vključenost (novi portal za
starejše), konsolidacija strežniške infrastrukture, SPIS in
učinkovito pisarniško poslovanje, e-arhiviranje, promocija.
Slovenija je še vedno na zavidljivem 2. mestu med 31
državami v Evropi glede razpoložljivih online storitev.
Tatjana Hajtnik (Projekt vzpostavitve e-arhiva v Arhivu
RS) [2] je orisala smernice, kako se lotiti odbiranja, izlo-
čanja in hrambe arhivskega gradiva, ter izhodišča (pravno
podlago) za dolgoročno hrambo.
Andrej Kovačič (Vloga dokumentnih sistemov (DMS) in
celovitih programskih rešitev (ERP) pri prenovi in infor-
matizaciji poslovanja) je izpostavil dejstvo, da je večina
dokumentnih sistemov neprilagodljivih, ker zahtevajo
preveč reda in vzdrževanja, in da je povezanih sistemov
zelo malo.
Stane Štefančič (Sodobno delovno mesto povečuje pro-
duktivnost in spodbuja inovacije) je govoril o združljivo-
sti tehnologije, procesov in upravljavskih zmožnosti za
boljšo učinkovitost in produktivnost v podjetju.
Branko Godec (Zagotavljanje integritete in avtentičnosti
z naprednimi tehnološkimi ukrepi) je nakazal smernice za
pravno veljavno dokazovanje tako integritete kot avten-
tičnosti z uporabo naprednih kriptografskih mehanizmov
in storitveno usmerjenih rešitev (SOA).
Peter Jermol (UDIS-upravljanje dokumentov v informa-
cijskem sistemu Državnega zbora) je na primeru iz prakse
prikazal dosedanje izkušnje na področju upravljanja do-
kumentov od sprejetja ZVDAGA1 leta 2006 do danes.
UDIS omogoča vpogled v vhodne, izhodne in notranje
dokumente, vodenje in upravljanje procesov ter spre-
minjanje vlog. Podpira kadrovske zadeve, likvidacijo
računov, vloge in pritožbe. Povezljiv je z drugimi sistemi,
ohranja revizijsko sled in omogoča podporo celotnemu
življenjskemu ciklu dokumentov. Je fleksibilen, procesni
koraki so sledljivi na nivoju dokumenta.
Sledile so kratke predstavitve pokroviteljev posvetova-
nja, ki so predstavili svoje rešitve na področju elektron-
skega dokumentiranja in arhiviranja:
• IMAGING SYSTEM [3] –razvoj lastnega program-
skega produkta IMiS,2 (pod)sistema za računalniško
upodabljanje in arhiviranje dokumentov in projekt
digitalno delovno mesto, ki naj bi ga zaključili v letu
2009;
• SRC.SI [4] – programske rešitve e-Uprava, ki so po-
stale učinkovite in uporabniku prijazne ter so referen-
ca v svetovnem merilu;
• GENIS [5] – inovativnost na področju razvoja siste-
mov za upravljanje z dokumenti, kot sta e-Računi in
e-Arhivar, s katerimi so slovensko e-Upravo pripeljali
na 2. mesto v Evropi glede online razpoložljivosti sto-
ritev, načrti za prihodnost (e-Vrtci – vloga za znižanje
plačila vrtcev);
• LIKO PRIS [6] – dokumentacijski sistem Meridio
(konzorcij podjetij LIKO PRIS in ADD so edini part-
ner in distributer Meridia za Slovenijo);
• GAMA SYSTEM [7] – celovit sistem za upravljanje
elektronskih dokumentov Gama System eDocs in pra-
POSVETOVANJE DOK_SIS_2008
doi:10.3359/oz0803140 1.25: DRUGI ČLANKI ALI SESTAVKI
M
141ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
vno veljavno shranjevanje elektronskih dokumentov z
Gama System E-Arhiv;
• POŠTA SLOVENIJE [8] – video o lastnih tradicional-
nih rešitvah in vabilo na predavanja v Panelu 2.
PANELI
PANEL 1: Dolgoro~na hramba gradiva in e-
Arhivi (moderator Miroslav Novak)
• Dejan Blatnik (Pričakovanja uporabnikov od po-
nudnikov storitev varne e-hrambe) je predstavil nekaj
pogledov, vprašanj, odgovorov in priporočil glede iz-
bire ponudnika storitev e-hrambe in kakšna naj bi bila
pričakovanja uporabnikov storitev e-hrambe.
• Tatjana Hajtnik (Dve leti po ZVDAGA) je izpostavila
dejstvo, da je zaradi hitrega tehnološkega razvoja in s
tem spreminjajočih se formatov zapisa treba nameniti
posebno pozornost vpeljavi dodatnih ukrepov za za-
gotavljanje celovitosti, avtentičnosti, trajnosti in upo-
rabnosti dokumentov.
• Tadej Pukl (Do optimizacije poslovanja z lastno
infrastrukturo – primer Si.mobil eArhiv) je na pri-
meru Si.mobil predstavil uvedbo sistema elektronske
hrambe eArhiv na osnovi obstoječe infrastrukture pri
ponudnikih mobilnih storitev.
• Alenka Kavčič-Čolić (Razvoj digitalnega repozitori-
ja v NUK) je prikazala dosedanje izkušnje in rezultate
NUK-a pri uporabi odprtokodnega sistema FEDORA,3
ki upošteva funkcije, pomembne za trajno ohranjanje
digitalnih virov oz. omogoča enostavno nadgradnjo
obstoječih procesov.
• Miroslav Novak (Digitalizacija dokumentov v
kontekstu preslikav podatkov arhivske vrednosti) je
opredelil digitalizacijo v kontekstu splošne komunika-
cijske sheme ter poudaril, da je pri digitalizaciji treba
upoštevati veljavno zakonodajo s področja dolgoročne
hrambe e-dokumentov, arhivske strokovne standarde
ter priporočila za oblikovanje potrebnega kontekstne-
ga okolja.
• Jožica Šparavec in Irena Uršič (Digitalizacija mu-
zejskega gradiva v Muzeju novejše zgodovine Sloveni-
je) sta predstavili projekte, dosedanjo prakso, izkušnje
in težave pri digitalizaciji muzejskega gradiva v Mu-
zeju novejše zgodovine Slovenije.
PANEL 2: Po{ta Slovenije in elektronsko arhi-
viranje (moderator Branko Godec)
• Matevž Gačnik (Zagotavljanje avtentičnosti z na-
prednimi tehnološkimi ukrepi) je izpostavil namene
zagotavljanja avtentičnosti dokumenta s stališča raz-
ličnih akterjev (avtorjev, izdelovalcev in podpisnikov)
in možne rešitve ter podal smernice za pravno veljav-
no dokazovanje integritete in avtentičnosti z uporabo
naprednih kriptografskih mehanizmov in storitveno
usmerjenih rešitev (SOA).
• Branko Godec ( Storitev elektronskega arhiviranja)
je pokazal, da E-Arhiv Pošte Slovenije zagotavlja var-
no hrambo digitalno podpisanih, kriptiranih ter drugih
digitalnih dokumentov z uporabo lastne infrastrukture
in v neodvisnosti od formatov vhodnih dokumentov
ter samostojnim preverjanjem časovnega žiga in digi-
talnega podpisa.
• Smiljan Švarc (Infrastruktura E-Arhiva Pošte Slove-
nije) je povedal, da se v Sloveniji zaradi neustrezne
infrastrukture zgodi 27 odstotkov okvar, zato se je
Pošta Slovenije resno lotila ureditve lastne infrastruk-
ture. Demonstriral je sistem arhiviranja na treh lokaci-
jah (2 v Mariboru in 1 v Ljubljani) in poudaril, da se
vedno hrani istočasno na 2 hitra medija in 1 počasni.
• Silvij Vodopija (Uvajanje e-poslovanja v poslovni
sistem) je povedal, da na Pošti Slovenije lastno po-
slovanje izvajajo na zakonsko skladen način, tako da
so na področju zajema in upravljanja z digitalnimi
dokumenti sprejeli in pri Arhivu RS potrdili notranja
pravila, varno hrambo pa izvajajo preko storitve E-
Arhiv Pošte Slovenije, za katero so notranja pravila
že potrjena in na voljo tudi drugim strankam. Za kva-
lificirana digitalna potrdila in varne časovne žige pa
uporabljajo storitve overitelja POŠTA®CA.
PANEL 3: Sistemi za upravljanje z dokumenti
(moderator Denis Bolan~a)
• Samo Božič (Odprtokodni dokumentni sistemi) je
povedal, da mora biti intelektualna lastnina shranjena
v formatih, ki so odprti, standardizirani in brezplačni
in da je zato ODF4 edini standardizirani in brezplačni
format ISO, ki je v svetu uveljavljen kot alternativa.
• Rado Gašperšič (E-arhiviranje v Merkur Zavaroval-
nici z uporabo arhivskega sistema Easy Software) je
prikazal praktični vidik uvajanja sistema v tesnem so-
delovanju z zunanjim partnerjem ter tehnični in orga-
nizacijski del projekta z zakonodajnimi zahtevami.
• Jernej Koretič (Kako z DMS do učinkovitejših po-
slovnih procesov) je opozoril, da je uvedba rešitve za
upravljanje z vsebinami nujna naložba v prihodnost
organizacije, saj le tako pridemo do stabilnih, urejenih
in učinkovitejših poslovnih procesov.
• Damjana Pirnar (Nadgradnja akreditirane programske
opreme Easy za podporo procesom) je povedala, da ima
programska oprema Easy ustrezno akreditacijo pri Ar-
hivu RS in omogoča enostavno pripravo poslovnih pro-
cesov ter njihovo izvajanje na uporabniku prijazen način.
Ustrezna programska oprema je zanesljiva pot do uspeha
in do skladnosti z veljavno zakonodajo na področju
elektronske hrambe in upravljanja dokumentacije.
• Zlatko Suzić (Od zajema do hrambe z Oracle UCM)5
je na praktičnem primeru pokazal, kako poteka zajem
POROČILO
142 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
papirnih dokumentov, obdelava (pretvorba v elektron-
sko obliko) ter elektronska hramba s programsko
opremo Oracle UCM.
PANEL 4: Od ideje do implementacije celo-
vitega prehoda na e-poslovanje (moderatorka
Zdenka Frigelj)
• Klemen Možina (Vpliv papirja na okolje) je povedal,
da kljub razvoju in željam po udobju ostaja papir pri-
marni medij sporočanja, saj je preživel že vse oblike
sodobnega zapisovanja podatkov in je navkljub času
ohranil vodilni položaj v zanesljivosti in berljivosti.
Danes lahko brez večjih težav prebiramo zapise, sta-
re preko tisoč let in več, kar pa ne moremo trditi za
elektronske zapise.
• Boštjan Robežnik (Uvedba dokumentnih sistemov v
družbi Mobitel, d. d.) je predstavil izzive, s katerimi
so se soočili pri uvedbi projekta vpeljave dokument-
nega sistema v poslovanje družbe z rešitvami EMC
Captiva, EMC Documentum in siHramba.eu.
• Robert Sraka (E-poslovanje – druge poti ni več) je
na primeru Vzajemne zdravstvene zavarovalnice pri-
kazal elektronski način poslovanja s skoraj tisoč part-
nerji. Naslednji izziv vidijo v razširitvi e-poslovanja
še na druge partnerje in na vse zavarovance, saj v tem
vidijo racionalnejše poslovanje in možnost za obliko-
vanje novih storitev.
• Igor Kleva (Z malimi koraki do velikega cilja) je
predstavil projekt vpeljave sistema za upravljanje
dokumentov Bussines Connect v podjetju Istrabenz,
s katerim so postali njihovi tokovi preglednejši, do-
kumentacija pa urejena in hitro dostopna tudi od zunaj
(ko nisi na delovnem mestu). Ta projekt se nadaljuje
z vpeljavo elektronske hrambe (sihramba.eu), ki je
učinkovita in varna, ter s prenosom papirnega arhiva v
elektronski arhiv.
Delavnica: Integracija sistema za upravljanje
in e-arhiviranje dokumentov “MERIDIO” s po-
slovnimi aplikacijami in SPIS za DU
Na začetku je Stanislav Gomboc iz Fitosanitarne uprave
RS povedal, da so se pred ZVDAGA zgledovali po medna-
rodnih standardih. Z vpeljavo centralnega informacijskega
sistema je poslovanje postalo poenoteno, kar pomeni: cen-
tralno skladišče, poenotenje uporabnikov, navezanost apli-
kacij na izvorne registre ipd. Imajo spletne portale z ome-
jitvijo ter poslovne portale in zaradi poslovanja navzven so
leta 2007 povezali registre v enoten register, kar pomeni
integracijo vseh aplikacij v enotno platformo:
• SPIS (aplikacija za vhodno in izhodno pošto),
• MERIDIO (lastni informacijski načrt),
• poslovne aplikacije.
Poenotili so poslovno strukturo in šifrante skladno s po-
slovno logiko upravljanja podatkov. Podatki se izmenju-
jejo preko baze SQL, spletnega strežnika in tako deluje
poslovna logika izmenjave podatkov.
Zajem podatkov poteka tako, da se v vhodne dokumente
vnesejo metapodatki, ki te dokumente opišejo. S tem se
za dokument najprej pripravi klasifikacijski načrt, nato
se poenotijo pravice za njegovo uporabo (uporabniške
skupine, kjer je ključ varnost dokumenta) in nato se po-
enoti struktura metapodatkov, da se lahko do dokumenta
dostopa skozi več poslovnih aplikacij (MERIDIO, SPIS).
Vse to dokumentom omogoča veliko fleksibilnost, kar je
bilo dokazano na praktičnem primeru zajema in obdelave
podatkov ter nastavitve profila uporabnika. Videli smo
zgled modula odprtih zadev in sinhronizacijo vhodne
pošte (v praksi to zaradi obremenitve strežnika poteka
ponoči). Uporabnik dokumenta sploh ne ve, da je v oza-
dju elektronski arhiv. Sledil je prikaz praktičnega primera
kreiranja nove zadeve in prenos dokumenta v SPIS do
glavne pisarne. Dodanih je bilo nekaj dokumentov (do-
pisi, vhodni dokumenti) in nato shranjenih z metapodatki.
Prikazano je bilo iskanje takega dokumenta, ki se je pre-
nesel iz osebnega računalnika v centralni sistem ME-
RIDIO in je v elektronskem arhivu, integriranem v MS
Outlook. Klasifikacijski načrt je ločen po letih, do njega
lahko pridemo iz različnih aplikacij in v njem je zapisano,
kdo dela z njim. Do istega dokumenta smo dostopali sko-
zi MERIDIO, kjer se je videlo več podatkov kot v Out-
looku in verzije dokumenta so bile vidne. Ko dokument
dobi status končan, ga ni možno več spreminjati. Skratka,
dokument lahko poiščemo v vsakem izmed sistemov po
različnih parametrih. Takšna integracija aplikacij v enotno
aplikacijsko okolje uporabniku prihrani veliko časa, a še
vedno ne nadomesti papirne, vidne sledljivosti. Originalni
papir je še vedno le eden, a vsi, ki imajo pravice, lahko
do njega dostopajo. Struktura metapodatkov v E-Arhivu
mora biti standardizirana za mednarodno izmenjavo.
Sledila je razprava o obojestranski sinhronizaciji in
usklajevanju dokumentov med programoma MERIDIO in
SPIS. Aplikacijski vmesnik so naredili sami, saj je ME-
RIDIO le shranjevalec tega sistema in je tako fleksibilen,
da uporabnik sploh ne ve, da “teče” v ozadju. Na vpraša-
nje o usposabljanju uporabnikov so povedali, da poteka
sproti, da organizirajo individualne tečaje in enodnevne
delavnice, saj tudi aplikacije sproti vpeljujejo. Glede ver-
zioniranja dokumentov so povedali, da se vedno vidi, kdo
kaj dela z dokumentom, saj ima sistem svoj pregledoval-
nik skozi vmesnik e-Arhiv. Vsak, ki ima pravice do do-
kumenta, vidi vse izpise in filtre, prav tako so možni vsi
prehodi (če je npr. delavec premeščen z enega delovnega
mesta na drugega). Papirni dokumenti se pri njih hranijo
v SPIS, na koncu jih premaknejo v trajni arhiv, po preteku
10 let se dokument sam uniči, če je tako določeno.
POROČILO
M
T
143ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
Roberta Gogala iz podjetja LIKO PRIS [6] je predstavil
projekt celovite rešitve na področju dokumentiranja v
podjetju TUŠ Telekom. Namen projekta je povezati tehno-
logijo in poslovni vidik v podjetju, sprejeti notranja pra-
vila, organizacijsko strukturo in procese. MERIDIO jim
služi za končno skladiščenje, ko povežejo aplikacije za-
jema in obdelave dokumentov. Spletni MERIDIO-MOST
jim služi za prehajanje dokumentov med aplikacijami. MS
CRM predstavlja centralno bazo za podjetje, drugi sistemi
in aplikacije pa morajo znati to prebrati. Izpeljali so si-
stemsko analizo dokumentarnega gradiva in optimizacije
poslovnih procesov ter interaktivno delavnico o zahtevah
za dokumentiranje v podjetju, kar je bila osnova za delo.
Nato so oblikovali klasifikacijski načrt o poslovnih pro-
cesih, izdelali matriko pravil za vse, pri tem pa naleteli na
težave zaradi naglega naraščanja števila zaposlenih v nji-
hovem podjetju. Izdelali so predlog za osnutke notranjih
pravil, kjer je CRM osnova za generiranje dokumentov,
zato so izdelali predloge za shranjevanje v MERIDIO.
Prikazali so delo v sprejemni pisarni: generiranje v CRM,
vpis novega naročnika, generiranje skozi avtomatsko
predlogo, pošiljanje uporabniku, ki podpiše in pošlje na-
zaj, nato skeniranje, avtomatsko opremo dokumenta z
metapodatki, istočasno prenos podatka v bazo vhodne in
izhodne pošte ter CRM. V celoti gre za avtomatiziran del.
Neobdelani dokumenti (priloge, dopisi, pritožbe ipd.) se
po skeniranju in opremi z metapodatki ter pregledu in
potrditvi v sprejemni pisarni dajo v klasifikacijski načrt v
dokumentni sistem ter nato v CRM v nadaljnjo obdelavo.
Vsi dokumenti so dostopni iz ERP in CRM z MERIDIO
ter z OFFICE. Shranjujejo se v formatu pdf kot zapisi v
dokumentnem sistemu, kar pomeni, da se jih ne da več
spremeniti. Ko se sistem zaključi, so dokumenti že var-
no shranjeni v MERIDIO, nato pa preidejo v sprejemno
pisarno, kjer se lahko po potrebi izvede prekvalifikacija.
V MERIDIO se tudi določi, kam bo shranjen, v ozadju
pa “teče” nadaljnja komunikacija v informacijski sistem
CRM.
PANEL 6: Informacijska varnost in neprekinje-
no poslovanje (moderator Marjan Anton~i~)
• Marjan Antončič (Varovanje e-gradiv) je poudaril,
da varovanje e-gradiva obsega tako izvajanje ukrepov
in postopkov, določenih v ZVDAGA, kot izvajanje
predpisov, ukrepov in postopkov, ki urejajo obdelavo,
zajem in hrambo posameznih vrst gradiva.
• Miha Ozimek (ISO/IEC 27001– najboljše prakse
varovanja informacijskih sistemov in informacij) je
povedal, da standard predstavlja zahteve za vpeljavo
sistema vodenja varovanja informacij v sistemih orga-
nizacij.
• Nejc Palir (nokVAULT) je prikazal demo verzijo ino-
vativnega orodja na področju enkripcije in varovanja
datotek za poslovno in osebno rabo z delovanjem na
lastnem sistemu Kernel 3 zunaj operacijskega sistema.
Je dokazano edini “nezlomljivi” izdelek pri enkripciji
datotek v okolju Windows. Na spletni strani www.
nokvault.com lahko program skopiramo in brezplačno
preizkusimo (za 30 dni).
• Vinko Šlibar (Vzpostavitev varovanih oz. varnostnih
območij) je podal glavne organizacijske, kadrovske,
fizične in tehnične zahteve, ki jih določajo posamezni
predpisi in jih je treba upoštevati pri projektu izgrad-
nje varovanega oz. varnostnega območja. Predstavil je
tudi modelni pristop k izvedbi tega.
• Dario Mohorič (Elektromagnetno sevanje v infor-
matiki – TEMPEST) je opozoril, da elektromagnetno
sevanje v informacijskih in komunikacijskih sistemih
predstavlja nevarnost za podatke, ki se v njih obde-
lujejo, shranjujejo in preko njih izmenjujejo. Zato je
treba uvesti določen sklop ukrepov, ki te podatke na
primeren način ščitijo.
PANEL 7: E-demokracija in novosti e-uprave
(moderatorki Tatjana M. Zupan in Maja Zu-
pan~i~)
• Maja Zupančič (Državni portal e-uprava: nove
možnosti in novi izzivi) je prikazala novosti, katerih
razvoj je sofinanciran iz Evropskega socialnega sklada
ter izpostavila nekatere nove storitve in možnosti e-
uprave za naprej (npr. širitev delovanja e-uprave v JV
Evropo).
• Tamara Hainz (Oglasna deska in podportal Inšpekci-
je in inšpekcijske službe na enotnem državnem portalu
e-uprave) je predstavila pravno podlago za objavo in
tehnično izvedbo elektronske oglasne deske. Predsta-
vila je tudi podportal Inšpekcije in inšpekcijske službe
in možnosti oddaje spletne prijave.
• Simon Delakorda (Zakaj e-demokracija v javni
upravi: družboslovni pogled) je pogledal na potrjeno
domnevo, da ima e-participacija javnosti pozitiven
učinek na krepitev javne legitimnosti, pravne in vse-
binske kakovosti ter trajnostne implementacijske spo-
sobnosti zakonodaje.
• Irma Mežnarič (Sodelovanje javnosti v procesih
odločanja – vladni in nevladni vidik) je govorila o
vidiku demokratičnega odločanja, kjer predstavniško
demokracijo dopolnjuje participatorna demokracija.
• Suzana Muljavec (E-demokracija) je prikazala stanje
e-demokracije v Sloveniji tako z ožjega vidika sprem-
ljanja zakonodajnega postopka kot s širšega vidika
drugih možnosti elektronske participacije državljanov
v demokratičnih procesih.
• Andraž Permar (Klicni center “Halo uprava” in
“Halo inšpekcija”) je predstavil cilje in namene no-
voustanovljenega klicnega centra na Ministrstvu za
javno upravo z namenom zmanjšati digitalno ločnico,
saj je to v pomoč vsem državljanom, ne glede na to,
POROČILO
144 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
ali uporabljajo internet ali ne.
• Kristina Valenčič (Kako e-upravo in elektronsko po-
slovanje občutimo javni uslužbenci) je povedala, kako
uvedba e-uprave in elektronskega poslovanja vpliva
na čas, zahtevnost in obseg izvajanja nalog, obreme-
njenost javnih uslužbencev, število napak pri delu ipd.
• Rok Primožič (Elektronsko pisarniško poslovanje in
e-storitve lokalne samouprave) je predstavil program-
sko rešitev za elektronsko in pisarniško poslovanje
– EPP, ki je enostavno, varno, zanesljivo, pregledno,
logično in modularno zasnovano. Pri načrtovanju
sistema EPP so si zastavili cilje: enoten dokumentacij-
ski sistem za sprejem, obdelavo, izdajo in arhiviranje
dokumentov; učinkovito vodenje opravil in spremlja-
nje ter priprava poročil; povezljivost z drugimi sistemi
(z državnim portalom E-uprava).
• Davorin Ivančič (Oblikovanje dokumentov upravne-
ga poslovanja in celostna podoba državne uprave) je
povedal, da s pravilnikom še ni urejeno oblikovanje
tipičnih dokumentov za upravno poslovanje v javni
upravi in tako ni enotne prepoznavnosti dokumentov
organov javne uprave v javnosti.
PANEL 8: Sistemske zadeve – zakonodaja,
standardizacija, organizacija, ekonomija (mo-
derator Tomislav Iskra)
• Ljupčo Krstov (Sistemi za e-upravljanje dokumen-
tov: debirokratizacija ali še bolj močna birokracija) je
osvetlil dilemo, ali lahko sistemi za upravljanje doku-
mentov “debirokratizirajo” organizacijske strukture in
funkcioniranje ali pa še močneje podpirajo uveljavitev
birokracije kot obliko organiziranosti in funkcionira-
nja.
• Mateja Izlakar (Metodologija izdelave notranjih
pravil) je povedala, da je podjetje Mikrocop prvi po-
nudnik elektronske hrambe in spremljevalnih storitev,
ki mu je Arhiv RS potrdil notranja pravila, ki se nana-
šajo na izvajanje storitev zajema in pretvorbe v digi-
talno obliko ter elektronske hrambe v digitalni obliki
za dokumentarno in arhivsko gradivo. Izdelava no-
tranjih pravil je projekt, ki ga Mikrocop za naročnika
izvede v dveh fazah: v prvi fazi opravi pregled stanja
in izdela načrt za pripravo notranjih pravil, v drugi pa
skupaj z naročnikom pripravi vsebino notranjih pravil
samih.
• Jože Škofijanec (Moreq2 in ZVDAGA) je predstavil
razloge za prenovo prve verzije ETZ6 in kako so se
tega lotili v Arhivu RS.
• Tadej Drmaž (Nižanje stroškov hrambe elektronskih
dokumentov v informacijskih sistemih) je povedal, da
se veliko podjetij odloča za nižanje stroškov hrambe z
uporabo storitev zunanjih izvajalcev, saj poleg cenov-
ne prednosti zunanji izvajalec razpolaga z ustrezno
strojno in programsko opremo, s tehnološkim in orga-
nizacijskim znanjem ter s strokovno usposobljenimi
kadri.
• Iztok Sirnik (Zakonodajni in organizacijski pogled
na sedanjo katastrsko ureditev v RS in v Kraljevini
Španiji in pogled v prihodnost) je primerjal uvajanje
in uporabo novih tehnologij v merjenju katastra (GIS,
GPS …) med RS in Kraljevino Španijo ter razmišljal
o prihodnosti katastra.
OKROGLA MIZA: Problematika na~rtovanja in
vzpostavitve osrednjega slovenskega e-arhiva
(moderator Miroslav Novak)
Novak je v uvodu predstavil projekt Arhivi v Sloveniji in
tri možne modele:
• več arhivov (arhiv v vsak kraj),
• javna arhivska služba,
• arhivske službe zunaj javne.
Arhiv RS se je odločil za aktivnosti, s katerimi se bodo na
podlagi rezultatov odločili za najboljšo rešitev. Izpostavili
so dileme glede interakcije med uporabnikom in arhivi-
stom in kako zagotoviti uporabniku dostop do arhiva kadar
koli in od koder koli. Tukaj je moderator pohvalil COBISS
kot referenco za odlično delujoči sistem, ki je uporabniku
dostopen 24 ur na dan vsak dan v letu in v katerem si on
kot uporabnik lahko kadar koli in od koder koli v trenutku
izpiše bibliografijo, ob tem pa v ozadju ni potrebna fizična
prisotnost osebe, ampak le dobro nastavljeni in delujoči
viri. Obstaja bojazen, da zaradi komunikacijskih in še
kakšnih drugih problemov na tak način ne bo mogoče do-
stopati do arhivskega gradiva. Zgled jim je tudi Vida, ki
odgovarja na vprašanja na spletni strani www.durs.gov.si.
Sledila je razprava o težavah zaradi neenoličnosti vprašanj
uporabnikov in o univerzalnem zajemanju arhivskega
elektronskega gradiva. Kratkoročno gradivo se hrani 5 let,
pri dolgoročnem gre za predpisane postopke za nosilce.
Pereče je vprašanje glede stroškov in odgovornosti, ali jih
upoštevati ob nastanku, po predaji ali na koncu. Sledilo je
vprašanje s tehničnega vidika glede uvoza podatkov v ar-
hiv. Problem je namreč pri pretvorbi starih elektronskih do-
kumentov, npr. iz starejših računalnikov in starejših progra-
mov na novejšo strojno in predvsem programsko opremo.
V diskusiji so strokovnjaki s tega področja povedali, da je
najboljša rešitev pretvorba v magnetno obliko. Tudi mikro-
filme je treba pretvoriti in digitalizirati za trajno ohranjanje.
Dogovorili so se, da je potreben univerzalni protokol na-
čina prevzemanja gradiva za e-Arhiv, saj bo le tako jasno
proizvajalcem in končnim arhivistom, kako je treba to
izvesti. Večina se je strinjala, da potrebujemo samostojno
strokovno službo oz. inštitut. Treba bo organizirati zadeve
z vzpostavitvijo normativne kontrole, potreben bi bil le en
center, ki pa se ga ne da vzpostaviti, če so zadeve preveč
razslojene. Treba je razmišljati o spletnih servisih, ki bi bili
POROČILO
M
T
145ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
osnovni način za zajem elektronskega gradiva za arhiv in
bi predstavljali neki univerzalni vmesnik.
Okroglo mizo smo sklenili z ugotovitvami, da zaenkrat
še nimamo “začetka” in da ga sami tudi ne moremo za-
gotoviti, ampak je potrebna podpora države. Pogrešamo
državno strategijo na tem področju, saj bo tudi e-uprava
za svoje potrebe to potrebovala in pravzaprav bo država
glavni nosilec e-Arhiva. Skrb je treba posvetiti dokumen-
tom, ki so v osnovi v elektronski obliki, saj ni izvorne
papirne oblike in tako ni kopije (backupa). Skratka,
problem vzpostavitve e-Arhiva RS je treba reševati na
ravni države, definirati je treba probleme, cilje, poiskati
sponzorje, financerje za te rešitve in tudi muzeje je treba
povezati in vključiti v ta projekt.
Opombe
1 Zakon o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhi-
vih.
2 Imaging, Made in Slovenia.
3 Flexible Extensible Digital Object Repository Architecture.
4 Open Document format.
5 Universal Content Management.
6 ET2 - enotne tehnološke zahteve.
Reference
[1] Spletni naslov: http://media-doc.si/en/.
[2] Spletni naslov: http://www.arhiv.gov.si/.
[3] Spletni naslov: http://www.imaging-systems.si/Web/IMiSSLO.
nsf/content.htm.
[4] Spletni naslov: http://www.src.si/.
[5] Spletni naslov: http://www.genis.si/genisweb/.
[6] Spletni naslov: http://www.likopris.si/.
[7] Spletni naslov: http://www.gama-system.si/References.
aspx?groupID=26.
[8] Spletni naslov: http://www.posta.si/index.aspx.
Breda Emeršič
POROČILO
146 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
Teden sestankov ISO TC46 je bil organiziran na sedežu
švedskega inštituta za standardizacijo (Swedish Standards
Institute, www.sis.se) od 6. do 10. junija 2008 v Stockhol-
mu. Švedski gostitelji so bili zelo gostoljubni, nekaj težav
so imeli le z zagotavljanjem zadostnega števila sedežev v
dvoranah, saj očitno niso pričakovali toliko obiskovalcev.
Tehnični odbor ISO TC46 (Information and documentati-
on) je organiziran po pododborih (SC – subcommittees):
• TC46/SC4 – tehnična interoperabilnost (Technical
interoperability),
• TC46/SC8 – kvaliteta, statistike in vrednotenje učin-
kov (Quality – Statistics and performance evaluation),
• TC46/SC9 – identifikacija in opis (Identification and
description),
• TC46/SC11 – upravljanje arhivov in zapisov (Archi-
ves/records management).
Vsak pododbor pokriva standarde, ki vsebinsko sodijo v
njegov okvir. Za standarde v razvoju so običajno organi-
zirane delovne skupine, ki se med drugim sestanejo tudi
v okviru tedna sestankov. Ko delovne skupine opravijo
delo, vsak pododbor izvede plenarno zasedanje, zadnji
dan pa je na sporedu skupno plenarno zasedanje na nivoju
ISO TC-46. Na spletnih straneh ISO najdemo sezname
vseh izdanih standardov, standardov v razvoju in opuš-
čenih standardov (http://www.iso.org/iso/iso_catalogue/
catalogue_tc/catalogue_tc_browse.htm?commid=48750).
Na delovnih skupinah (WG – working group) in plenarnih
zasedanjih sodelujejo predstavniki posameznih držav. Drža-
va lahko sodeluje kot država opazovalka (O – observer) ali
kot polnopravna članica (P – participate member). Trenutno
ima Slovenija status polnopravne članice (P) v pododboru
SC4. Za status je Slovenija zaprosila na podlagi sklepa 11.
sestanka SIST/IDO z dne 6. 3. 2007, le-ta pa nam omogoča,
da aktivno sodelujemo pri pripravi standardov znotraj tega
pododbora, obvezno glasujemo za vsa formalno sprožena
glasovanja na nivoju pododbora, glasujemo o predlogu
za razvoj novega standarda, delovnih verzij standardov in
končnega osnutka mednarodnega standarda. Prav tako nam
polnopravno članstvo omogoča sodelovanje na vseh sestan-
kih in delovnih skupinah tega pododbora.
Trenutno so seznami sodelujočih držav naslednji:
• TC46 ima 35 članic P in 36 članic O.1
• TC46/SC4 ima 24 članic P in 25 članic O.2
• TC46/SC8 ima 24 članic P in 17 članic O.3
• TC47/SC9 ima 28 članic P in 18 članic O.4
• TC46/SC11 ima 25 članic P in 13 članic O.5
Glede na status, ki ga ima Slovenija v SC4, sem bil na
vseh sestankih tega pododbora; tako na sestanku plenar-
nega zasedanja pododbora SC4, plenarnega zasedanja
pododbora SC9 in skupnega plenarnega zasedanja odbora
TC46.
ISO TC46/SC4
Delovna skupina (WG7) – Data Elements
Delovne skupine, ki jo je vodila Janifer Gatenby (OCLC
PICA, Avstralija), so se udeležili delegati iz Avstralije
(Janifer Gatenby), Kanade (Paula Kelsall in Bill Leo-
nard), Danske (Leif Andresen, Leif Makholm in Tommy
Schomaker), Francije (Christian Lupovici), Italije (Paola
Manoni), Japonske (Akira Miyazawa), Koreje (Jinho
Park), Litve (Lina Jusiene), Nove Zelandije (Alison Ellott
in Karin Zentveld), Poljske (Maria Janowska), Slovenije
(Robert Vehovec), Južne Afrike (Janet Teresa Zambri),
Švice (Mary Lou Pelaprat), Velike Britanije (Alan Hop-
kinson) in ZDA (Karen Wetzel).
Delovna skupina se od leta 2001 ukvarja z definiranjem
bibliografskih podatkovnih elementov. Delovna skupina
pripravlja standard ISO 2146 in revizijo družine standar-
dov 8459.
ISO 2146 Information and documentation – Registry ser-
vices for libraries and related organizations
Trenuten status standarda je CD 30.99 (30.60, glasovanje
– komentiranje končano). Glasovanje o osnutku standarda
je bilo 100-odstotno pozitivno. Na sestanku smo pregle-
dali in obravnavali pripombe posameznih držav. Dodatno
smo obravnavali predloge, ki jih je posredovala Judith
Pearce (Avstralija). Odločeno je bilo, da se upošteva njen
TEDEN SESTANKOV ISO TC46
doi:10.3359/oz0803146 1.25: DRUGI ČLANKI ALI SESTAVKI
M
147ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
predlog po uskladitvi standarda ISO 2146 s standardi
OpenUrl, CERIF in DCMI. To se bo upoštevalo pri pri-
pravi standarda na naslednji stopnji razvoja (DIS).
Revizija ISO 8459 Information and documentation – Bi-
bliographic Data Elements
Trenuten status standarda je DIS (40.60, končano glaso-
vanje). Glasovanje o DIS-verziji je bilo končano s 17
pozitivnimi glasovi in enim negativnim (ZDA). Pregle-
dali smo komentarje posameznih držav. Upravičene ko-
mentarje bo skupina upoštevala pri pripravi nove verzije
besedila, dopolnjena verzija besedila standarda pa gre
v glasovanje za status FDIS (Final Draft International
Standard).
Za ta standard je bilo sprva predvideno, da se bo ustano-
vila agencija za vzdrževanje standarda, ko bo standard
dokončno potrjen. Mary Lou Pelaprat (ISO) je predstavila
usmeritve ISO glede vzdrževanja standardov. Možni so
naslednji načini:
• Agencija za vzdrževanje (Maintenance Agency – MA),
• Agencija za registracijo (Registration Agency – RA),
• Mednarodni standard kot baza podatkov (International
Standard as database),
• Običajni postopek revizije standarda (Normal stan-
dards revision).
Razvila se je polemika, ali ne gre za standard kot bazo
podatkov, glede na to, da je kot priloga standarda pred-
videna tudi baza podatkov vseh elementov. Zaključeno je
bilo, da je baza podatkov le primer izpeljave standarda in
ne posebna oblika standarda.
Stališče ISO je, da se agencija za vzdrževanje ustanovi
izjemoma, ko je to res potrebno. Sklep skupine je bil, da
naj za standard velja običajen postopek revizije, kot v
splošnem velja za vsak mednarodni standard. Revizija se
izvaja vsakih 5 let.
Delovna skupina (WG10) – ISO Holdings
Schema (ISO 20775)
Delovne skupine, ki jo je vodila Janifer Gatenby (OCLC
PICA, Avstralija), so se udeležili delegati iz Avstralije
(Janifer Gatenby), Kanade (Paula Kelsall in Bill Leo-
nard), Danske (Tommy Schomaker), Francije (Christian
Lupovici), Italije (Paola Manoni), Japonske (Akira Mi-
yazawa), Koreje (Sam Oh), Litve (Nijole Bliudziuviene),
Nove Zelandije (Alison Ellott in Karin Zentveld), Poljske
(Maria Janowska), Slovenije (Robert Vehovec), Južne
Afrike (Janet Teresa Zambri), Švice (Mary Lou Pelaprat)
in Velike Britanije (Alan Hopkinson).
Trenuten status standarda je DIS (40.60, glasovanje
končano). Glasovanje je bilo 100-odstotno pozitivno.
Delovna skupina je obravnavala komentarje in nekatere
pripombe vključila v novo verzijo dokumenta, ki gre
v glasovanje za status FDIS (Final Draft International
Standard).
Standard ima kot prilogo XML-shemo (na spletnem na-
slovu www.loc.gov/standards/iso20775) za podatke o
stanju zaloge. Glede na to, da so bile nekatere pripombe,
ki imajo vpliv na shemo, upoštevane, bosta Janifer Gaten-
by in Tommy Schomaker pripravila novo verzijo sheme.
Delovna skupina (WG12) – WARC format pro-
ject 28500
Delovne skupine, ki jo je vodil Christian Lupovici (Fran-
cija), so se udeležili delegati iz Avstralije (Janifer Ga-
tenby), Kanade (Paula Kelsall in Bill Leonard), Danske
(Tommy Schomaker), Francije (Christian Lupovici), Ita-
lije (Paola Manoni), Japonske (Akira Miyazawa), Nove
Zelandije (Alison Ellott in Karin Zentveld), Poljske (Ma-
ria Janowska), Slovenije (Robert Vehovec), Švice (Mary
Lou Pelaprat) in Velike Britanije (Alan Hopkinson).
Trenuten status standarda je DIS (40.20, glasovanje
končano). Vodja delovne skupine je podal zgoščen pre-
gled dela, ki je bilo opravljeno, preden je standard postal
verzija DIS. Glasovanje o verziji CD je bilo 100-odstotno
pozitivno, komentarji in pripombe so bili vsi uredniške
narave in so bili upoštevani pri pripravi DIS. Edino pri-
pombo je imel Akira Miyazawa, ki je opomnil, da je v
standardu pomanjkljivo navajanje referenc na spletne
naslove. Njegova pripomba je bila upoštevana.
Delovna skupina WG11 – Data model for use
of radio frequency identifier (RFID) in libraries
Delovne skupine, ki jo je vodil Leif Andersen (Danska),
so se udeležili predstavniki Avstralije (Alan Butters),
Danske (Leif Andresen in Tommy Schomaker), Finske
(Juha Hakala), Nemčije (Christian Kern, Wolfgang Frie-
drichs), Italije (Paola Manoni), Japonske (Akira Miyaza-
wa), Nizozemske (Evert Slot) in Jaap Akkermans), Nove
Zelandije (Alison Elliott), Norveške (Kjartan Vevle),
Švedske (Mats Lindquist), Velike Britanije (Martin Pal-
mer in Alan Hopkinson), ZDA (Paul Sevcik in Karen
Wetzel), Francije (Francoise Pellé in Christian Lupovici
), Kanade (Bill Leonard in Paula Kelsall), Koreje (Jinho
Park), Južne Afrike (Janet Teresa Zambri) in Slovenije
(Robert Vehovec).
Po zadnjem sestanku SC4 leta 2007 v Santiagu de Com-
postela je imela delovna skupina še dva sestanka v ožji
sestavi. Na teh sestankih so se odločili, da bodo ločili
POROČILO
148 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
standard na več delov, in sicer na standard za podatkovni
model in na standarde, ki definirajo kodiranje podatkov.
Tako so v nastajanju trije deli novega standarda ISO
TC46/SC4/WG11 RFID in libraries:
• ISO 28560-1 Information and documentation – Data
model for use of radio frequency identifier (RFID) in
libraries, Part 1: General requirements and data ele-
ments (urednik Jaap Akkermans, Nizozemska);
• ISO 28560-2 Information and documentation – Data
model for use of radio frequency identifier (RFID) in
libraries, Part 2: Encoding based on ISO/IEC 15962
(urednika Paul Chartier in Alan Butters, Velika Brita-
nija);
• ISO 28560-3 Information and documentation – Data
model for use of radio frequency identifier (RFID)
in libraries, Part 3: Fixed length encoding (urednika
Tommy Schomaker in Leif Andresen, Danska).
Še v letu 2007 je bilo za vse tri dele sproženo glasovanje
o CD-verziji. Rezultati glasovanja so bili: 15 pozitivnih
glasov, 1 negativni, 5 vzdržanih. Trenuten status vseh treh
delov je 30.66 (končano glasovanje o CD). Vodja delovne
skupine Leif Andersen pričakuje, da bo v nekaj tednih
pripravljeno besedilo za DIS-verzijo.
Delovna skupina se je ukvarjala z mehanizmom za lo-
čevanje različnih tipov kodiranja (ISO 28560-2 in ISO
28560-3). AFI se uporablja za določanje aplikativnega
področja, za določanje tipa kodiranja pa bi uporabili
DSFID (Data Storage Format Identifier). Problem pa je,
da DSFID ni nujno prisoten na nalepki RFID, zato je
Paul Sevcik predlagal, naj standard ISO 28560-3 pred-
pisuje DSFID v sistemskem področju. Delovna skupina
je zaprosila Paula Chartiera in Tommyja Schomakerja,
da pripravita informativni zapis o uporabi AFI in DSFID
in predlagala besedilo, s katerim bi definirali uporabo
DSFID v vseh treh delih standarda.
Glede uporabe različnih frekvenc je delovna skupina
sklenila, da je prvi del standarda (ISO 28560-1) neod-
visen od uporabljene frekvence, medtem ko pa sta druga
dva dela namenjena izključno obstoječim frekvencam HF,
ki se trenutno uporabljajo. Predstavniki nekaterih držav
(npr. Akira Miyazawa iz Japonske) so opomnili, da bodo
v svojih nacionalnih odborih predlagali uporabo prvega
dela standarda, ne pa tudi drugih dveh.
Prvi del standarda (ISO 28560-1) definira podatkovni mo-
del. Mnogo držav je že poslalo želje po vključitvi novih,
dodatnih podatkovnih elementov. Stališče delovne sku-
pine je, da za zdaj ne vključuje novih podatkovnih ele-
mentov, ampak definira proceduro za formalno zahtevo
za dopolnitev podatkovnega modela. Alan Butters, Leif
Andresen in Jaap Akkermans bodo pripravili dokument,
ki bo opisal, kako predlagati dopolnitev podatkovnega
modela. Ta dokument bo objavljen na spletnih straneh
delovne skupine (http://www.bs.dk/standards/rfid/).
Delovna skupina je predlagala spremembo naslova stan-
darda. Namesto “ Data model for use of radio frequency
identifier (RFID) in libraries” bo nov naslov “ RFID in
Libraries”. Nov naslov je potreben zaradi vsebinske raz-
širitve standarda in njegove razdelitve na tri dele.
Glede vzdrževanja standarda je stališče delovne skupine,
da bo zaradi tehničnega razvoja zelo hitro potrebna revi-
zija standarda. Standard bo sicer podvržen redni 3-letni
reviziji, vendar pa je delovna skupina predlagala odboru
ISO TC46, da zaradi zelo verjetne, pričakovane revizije,
delovna skupina ostane aktivna tudi po objavi standarda.
Delovna skupina je sklenila, da zaprosi urednike vseh
treh delov standarda, da zaključijo z DIS-verzijo besedila
pred koncem junija 2008. Vodja delovne skupine bo DIS-
verzijo standarda predal v štiritedenski pregled članom
delovne skupine in nato pododboru SC4.
Plenarno zasedanje ISO TC47/SC4
ISO 8459 Information and Documentation – Bibliograp-
hic Data Elements
Vodja delovne skupine WG7 je zadolžen za dopolnitev
besedila standarda. Po opravljenih dopolnitvah se o stan-
dardu kot FDIS-verziji glasuje. Glasovanje naj bi se za-
čelo predvidoma 30. junija 2008. Delovna skupina WG7
ostane aktivna tudi po objavi standarda.
ISO 2146 Information and Documentation – Registry
services for libraries and related organizations
Vodja delovne skupine WG7 je zadolžen za dopolnitev
besedila standarda. Po opravljenih dopolnitvah se o stan-
dardu kot FDIS-verziji glasuje. Glasovanje naj bi se za-
čelo predvidoma 30. junija 2008. Delovna skupina WG7
ostane aktivna tudi po objavi standarda.
ISO 20775 Information and Documentation – Schema for
holdings
Vodja delovne skupine WG10 je zadolžen za dopolnitev
besedila standarda. Po opravljenih dopolnitvah se standard
objavi. XML-shema, ki je del standarda, se objavi in vzdr-
žuje na spletnih straneh Kongresne knjižnice. Standard naj
v prilogi C vsebuje spletni naslov XML-sheme. Po objavi
standarda delovna skupina WG10 ostane še naprej aktivna.
ISO 28560 Information and Documentation – RFID in
Libraries
POROČILO
M
T
149ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
Pododbor SC4 je sprejel spremembo naslova standarda
(RFID in Libraries). Po objavi standarda delovna skupina
WG11 ostane aktivna zaradi verjetnih tehnoloških novosti
pri RFID in potreb po reviziji standarda.
ISO DIS 28500 – Information and Documentation
– WARC file format
Agencija za vzdrževanje standarda ni potrebna, delovna
skupina WG12 pa ostane aktivna za potrebe morebitne
revizije standarda.
ISO 2709 – Information and Documentation: Format for
Information Exchange
Trenutna FDIS-verzija standarda se dopolni in preda v
objavo do 15. 6. 2008. Za dopolnitev je zadolžena Sally
McCallum.
ISO 25577 – Information and Documentation: MarcXc-
hange
Agencija za vzdrževanje (Maintenance Agency) standar-
da ni potrebna, zato naj se dodatka C in D, ki sta vezana
na agencijo, umakneta iz besedila. Za ureditev besedila je
zadolžen Tommy Schomaker. Standard naj bi bil objav-
ljen do 1. junija 2008.
ISO 15511 – Information and Documentation: ISIL
Standard gre v revizijo.
Do 30. avgusta 2008 naj bi bila pripravljena revizija za
glasovanje.
Plenarno zasedanje pododbora ISO TC46/
SC9
ISO CD 690 – Information and Documentation: Guideli-
nes for bibliographic references and citations to informa-
tion resources
Spremenjeno besedilo standarda (spremembe je sprejela
ad hoc skupina na sestanku dne 19. 5. 2008) se pripravi
za glasovanje kot ISO DIS 690.
ISO DIS 10957, Information and documentation – Inter-
national Standard Music Number (ISMN)
Spremenjeno besedilo standarda (spremembe je sprejela
ad hoc skupina na sestanku dne 20. 5. 2008) se pripravi
za objavo kot druga izdaja ISO 10957.
ISO CD 26324, Information and documentation – Digital
Object Identifier
Delovna skupina WG7 je obravnavala pripombe po
glasovanju za CD. Dogovorjene spremembe se predajo
sekretariatu do 20. 7. 2008. Pododbor SC9 prosi odbor
TC46 za distribucijo spremenjenega besedila polnoprav-
nim članom v pregled. Pregled bo trajal en mesec in če
nobena izmed polnopravnih članic ne bo imela pripomb,
se bo standard pripravil kot DIS-verzija do 20. 8. 2008.
ISO CD 27729, Information and documentation – Inter-
national Standard Name Identifier (ISNI)
Delovna skupina WG6 je pripravila spremembe besedila
v skladu s pripombami po glasovanju. Spremenjeno bese-
dilo napreduje v ISO DIS 27779. Pododbor SC9 prosi od-
bor TC46 za distribucijo spremenjenega besedila polno-
pravnim članicam v pregled. Pregled bo trajal en mesec,
po pregledu se bo besedilo predalo v ISO centralni odbor
kot ISO DIS 27779.
SC9 prosi za objavo javnega razpisa za organizacije, ki bi
želele biti članice prihodnjega konzorcija za ISNI, ki bi
imela vlogo registracijskega telesa (Registration Autho-
rity).
Rezultati sistemati~nih pregledov standardov
za leto 2007
V letu 2007 so bili za dobo naslednjih pet let (do leta
2012) potrjeni naslednji standardi:
• ISO 999:1996, Information and documentation – Gui-
delines for the content, organization and presentation
of indexes;
• ISO 15706:2002, Information and documentation
– International Standard Audiovisual Number (ISAN);
• ISO 5963:1985, Information and documentation –
Methods for examining documents, determining their
subjects, and selecting indexing terms.
Plenarno zasedanje pododbora ISO TC46
Pri uvodnih predstavitvah delegatov je delovna predsed-
nica in sekretarka ISO TC46 (Marie-Martine Guillabert,
AFNOR) pohvalila našo redno udeležbo na tednu sestan-
kov. Ob tem je tudi omenila, da smo postali polnopravni
član pododbora SC4 in nas hkrati pozvala, naj postanemo
polnopravni član na nivoju TC46.
ISO TC46 je pozval zainteresirane članice, naj sprožijo
nov predlog projekta za revizijo ISO 7144 , Information
and documentation – Presentation of Thesis and Disser-
tations.
Opozorili so, da je 30. 6. 2008 končni rok za oddajo pri-
pomb glede osnutka poslovnega načrta TC46.
POROČILO
150 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
Za predsednico pododbora SC8 – Quality-Statistics and
performance evaluation je bila za 3-letno obdobje izbrana
Roswitha Poll. Hkrati se je pododbor SC8 preimenoval
glede na njegov dejanski vsebinski obseg v “Standardiza-
tion of quantitative and qualitative data for the manage-
ment of information organizations and content providers,
e.g., libraries, archives, museums and publishers”.
Brian Green in Jane Thacker sta ob koncu svojega man-
data pri vodenju pododbora SC9 za svoje delo prejela
zahvalno resolucijo.
Zaradi neaktivnosti se ukinja delovna skupina WG4
– Terminology of information and documentation.
Drugo
ISBN (International Standard Book Number)
V sistemu ISBN je trenutno vključenih 175 držav, zadnji
dve vključeni državi sta Afganistan in Laos. Prehod na
13-mestno številko je končan in uporabnikom ni povzro-
čil resnejših problemov. Agencija se trenutno ukvarja s
problemom pravilnega označevanja digitalnih publikacij.
Za vsak tip digitalnega zapisa naj bi se uporabil svoj
ISBN, kar je zahteva celotne dobavne verige.
ISIL (International Standard Identifier for Libraries and
Related Organizations).
Namen ISIL je unikatni identifikator za knjižnice in so-
rodne organizacije z minimalnim vplivom na obstoječe
nacionalne identifikacijske sisteme. Trenutno ima na-
cionalno agencijo ISIL 16 držav: Avstralija, Argentina,
Kanada, Ciper, Nemčija, Danska, Egipt, Finska, Francija,
Velika Britanija, Iran, Koreja, Nizozemska, Nova Zelan-
dija, Norveška in Švica. Poleg njih sta v sistem vključeni
še dve agenciji: OCLC (WorldCat Symbol) in ZDB
(Staatsbibliothek zu Berlin).
ISAN (International Standard Audiovisual Number).
Trenutno je podeljenih več kot 500.000 identifikacij za
različne tipe, kot so filmi, serije, dokumentarni filmi,
športni dogodki, TV-programi in video igrice. Registracij-
ske agencije so trenutno v 19 državah.
Opombe
1 http://www.iso.org/iso/standards_development/technical_commit-
tees/list_of_iso_technical_committees/iso_technical_committee.
htm?commid=48750
2 http://www.iso.org/iso/standards_development/technical_commit-
tees/list_of_iso_technical_committees/iso_technical_committee.
htm?commid=48798
3 http://www.iso.org/iso/standards_development/technical_commit-
tees/list_of_iso_technical_committees/iso_technical_committee.
htm?commid=48826
4 http://www.iso.org/iso/standards_development/technical_commit-
tees/list_of_iso_technical_committees/iso_technical_committee.
htm?commid=48836
5 http://www.iso.org/iso/standards_development/technical_commit-
tees/list_of_iso_technical_committees/iso_technical_committee.
htm?commid=48856
Robert Vehovec
POROČILO
M
151ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
Ta zapis sta spodbudili dve informaciji, ki smo ju prejeli
v zadnjih nekaj mesecih, o pospešenem uvajanju e-knjig
v učne in raziskovalne procese.
Eno največjih raziskav o uporabi e-knjig je izvajala orga-
nizacija JISC1 (Joint Information Systems Committee)
v januarju in februarju 2008 na 123 univerzah v Veliki
Britaniji. Prejeli so kar 22.437 delno ali popolnoma izpol-
njenih vprašalnikov. Število dobljenih podatkov nedvo-
mno daje velik pomen tej raziskavi, zato se mi zdi prav,
da nanjo opozorim vse, ki se v našem okolju ukvarjajo s
to tematiko.
Poleg te objavljene raziskave sem bil letos navzoč še na
webinarju2 založbe Springer z naslovom eBook Usage
Statistics Revealed (izvedenem 25. septembra 2008).
Tudi na tem webinarju so nas opozorili na vedno večji
pomen, ki ga dobiva e-knjiga v izobraževalnih in razis-
kovalnih procesih. Kljub temu da je to bil webinar enega
od založnikov in je zato do rezultatov že na začetku mo-
goče zavzeti delno skeptičen odnos, pa nekatere podobne
ugotovitve s prej navedeno raziskavo odpravljajo dvom
o manipulaciji s podatki, ki so jih navajali na tem webi-
narju.
Kljub temu da se e-knjiga v primerjavi z e-revijami po-
časneje uveljavlja kot oblika študijskega gradiva, lahko
glede na navedene podatke iz raziskave vseeno pričaku-
jemo, da se bo dokončno uveljavila kot enakopravni no-
silec uporabnih informacij v primerjavi z njeno “starejšo
sestro” v tiskani obliki.
Večina ugotovitev potrjuje rezultate predhodnih raziskav,
ki so zajele manjše vzorce.3 Primerjave v tej raziskavi
so izdelane za različne vrste uporabnikov (študentje,
profesorji, starostne skupine, moški, ženske). Predvsem
zanimive so primerjave med študenti in profesorji glede
uporabe e- knjig.
V nadaljevanju navajam nekaj poudarkov:
Rezultati kažejo na končni “vzlet” e-knjige, ki smo ga
pričakovali že dalj časa, vendar do njega zaradi različnih
razlogov ni prišlo. Predvsem pa so bila velika pričakova-
nja o e-knjigi izražena na osnovi hitrega sprejetja e-revij
med uporabniki univerz. Raziskava kaže tudi na to, da
postajajo poglavja in odstavki v knjigah osnovni elementi
uporabe. Ta ugotovitev se sklada z navedbo Springerjevih
podatkov o uporabi e-knjig, navedenih v webinarju, kjer
tudi ugotavljajo, da se izenačujeta statusa poglavja in od-
stavka s funkcijo članka v e-reviji.
Naslednja poglavja in ugotovitve iz raziskave govorijo še
o vlogi knjižnice in o uporabi informacijskih virov v njej,
pri čemer je za uporabnika fizična knjižnična zaloga še
zmeraj pomembnejši vir informacij kot internet. Zanimi-
va je tudi ugotovitev, ki poleg interneta tudi spletno stran
knjižnice predstavlja kot močan vir za iskanje in dostop
do e-knjig. Kar 45,6 odstotka anketiranih odgovarja, da je
zadnjič dostopalo do e-knjig preko “svoje” univerzitetne
knjižnice, 42,6 odstotka anketiranih pa je e-knjigo na-
zadnje uporabljalo prosto preko interneta. Drugi načini
uporabe zajemajo le še med 5 odstotkov in 1,9 odstotka
(kupil sem kopijo, preko svojega kolega, druga knjižnica,
se ne spomnim). Rezultati, ki vsekakor razblinjajo boja-
zen knjižničarjev pred nakupom e-knjig in skrbjo, da ne
bodo uporabljane.
Naslednji je podatek o času trajanja uporabe e-knjig: do
20 minut uporablja e-knjige online 52 odstotkov študen-
tov in 60 odstotkov profesorjev, več kot 20 minut pa jih
uporablja 38 odstotkov študentov in 25 odstotkov pro-
fesorjev.
Način uporabe e-knjige ter vlogo poglavij kot bistvenega
dela pri njeni uporabi ponazarjajo rezultati: 54 odstotkov
uporabnikov pregleda eno ali nekaj poglavij, 19 odstot-
kov pa nekaj poglavij tudi res prebere.
Eden od zanimivejših rezultatov je tudi ugotovitev, da več
mlajših uporabnikov (17–21 let) bere gradivo direktno z
monitorja, medtem ko je ta odstotek pri starejših anketi-
rancih nižji in pada z vsako višjo starostno skupino. Si-
stem, kjer večina uporabnikov članek ali poglavje natisne
ter ga nato prebira v tej obliki, se bo verjetno z leti spre-
menil in s tem se bo razbil mit, da uporabniki ne bodo
postopoma prešli na direktno branje online gradiva.
PORO^ILO JISC IN SPRINGERJEV WEBINAR
doi:10.3359/oz0803151 1.19: RECENZIJA, PRIKAZ KNJIGE, KRITIKA
152 ORGANIZACIJA ZNANJA 2008, LETN. 13, ZV. 3
Zanimivi so tudi rezultati dostopa do e-knjig. Podatki so
navedeni primerjalno za študente in profesorje. V skup-
nem povprečju jih največ dostopa preko spletne strani
knjižnice, kar 31 odstotkov, preko knjižničnih katalogov
pa od 23 do 25 odstotkov. Izstopajoča sta še podatka, da
s pomočjo študentov mentorjev (tutorjev) e-knjige upo-
rablja 19 odstotkov študentov (profesorji seveda ne), s
pomočjo knjižničarjev pa kar 27 odstotkov profesorjev in
le 15 odstotkov študentov. Ob teh rezultatih naj navedem
še ugotovitev z navedenega Springerjevega webinarja,
kjer opozarjajo na t. i. učinek MARC (MARC Effect).
E-knjige, ki so vnesene v katalog, so dvakrat, celo trikrat
bolj v uporabi. Podatek podpira do sedaj znane rezultate
nekaterih raziskav.4
Ugotavili so tudi, da se tudi “starejše” knjige (stare dve
leti ali tri) skoraj v enaki meri uporabljajo kot najnovejše.
Tudi to govori o smiselnosti vnosa tega gradiva v katalog.
Veliko presenečenje predstavljajo rezultati o razlogih oz.
namenu obiska knjižnice. Večina študentov (87 odstot-
kov) še vedno obišče knjižnico z namenom, da poišče in
si izposodi knjige in ne le kot prostor za druženje, študij
in dostop do interneta.
V zaključku raziskave ugotavljajo, da e-knjige že zelo
močno prodirajo v svet britanskih univerz. Kar 62 od-
stotkov anketirancev jih je že uporabljalo v povezavi s
svojim delom in študijem. In kot ugotavljajo na koncu, se
je revolucija e-knjige že zgodila (vsaj na britanskih uni-
verzah glede na navedene rezultate).
Poleg navedenih ugotovitev iz raziskave JISC ponuja
webinar še kup zanimivih podatkov. Naj navedemo le
nekaj izstopajočih:
• e-knjige v sklopu SpringerLinka predstavljajo 15 od-
stotkov vsebine, vendar k statistiki skupne uporabe
prispevajo 25 odstotkov,
• uporaba 20 odstotkov najpogosteje uporabljenih e-na-
slovov predstavlja 55 odstotkov uporabe vseh e-knjig,
kar predstavlja veliko manjšo koncentracijo “po-
membnih” naslovov v primerjavi z e-revijami, kjer je
ta odnos 20/80 (t. i. long tail je veliko manjši kot pri
revijah),
• študenti bolj uporabljajo e-knjige, raziskovalci pa e-
revije,
• vrste e-knjig po uporabi (od najbolj do manj uporablje-
ne): priročniki, učbeniki, referenčno gradivo, znanstve-
na poročila, ožje strokovno gradivo, monografije …
• po vsebini (le področja STM od najbolj do manj):
kemija in materiali, matematika in statistika, računal-
ništvo, tehnika, biomedicina, fizika in astronomija,
ekologija, medicina, arhitektura in dizajn, ekonomija
in poslovanje …
Rezultati, navedeni v polni obliki v omenjenem gradivu,
pozivajo k akciji. Bomo hitrejši knjižničarji, uporabniki
ali e-knjige?
Opombe
1 Po članku UK scholarly e-book usage: a landmark survey, obja-
vljenem v Aslib Proceedings: New Information Perspectives; 60
(2008), 4: 311–334. Dostopno tudi na spletu:
http://www.emeraldinsight.com/Insight/viewContentItem.do;jses-
sionid=E64FCB45A8A64155CFA4564EA34731D6?contentTy-
pe=Article&contentId=1733496 (20. 10. 2008).
2 Na navedenem spletnem naslovu je možno pregledati nekatere
zapiske sodelujočih blogerjev ob tem webinarju s kratkimi po-
udarki: http://www.libraries.wright.edu/noshelfrequired/?p=105
(21. 10. 2008). Žal prosojnice s tega webinarja niso javno dostop-
ne, lahko pa vam jih posreduje avtor tega prispevka.
3 Na nekatere članke in avtorje je opozorjeno v avtorjevem ses-
tavku: E-knjige v okolju Univerze v Ljubljani. Knjižnica
51(2007), 1: 157–171.
4 Gl. op. 2.
Matjaž Eržen
OCENA
KA
ZA
LO
ORGANIZACIJA ZNANJA
letnik 13, zvezek 3, 2008
h
ttp
:/
/h
om
e.
iz
u
m
.s
i/
co
bi
ss
/o
z/
UVODNIK
^LANKI
Matjaž Kovačič
Védenje v vedênju
.........................................................................................................88
Judit Zágorec-Csuka
Knjižničarstvo na Madžarskem
.......................................................................................................109
RAZGOVOR
Ivan Pehar
.......................................................................................................116
PORO^ILA
Metka Bakan Toplak, Dušan Majer, Alojz Urbajs
Konferenca Dnevi slovenske informatike 2008
.......................................................................................................120
Breda Emeršič, Darja Bokša-Faraguna, Renata Habjanič
Konferenca STC TransAlpine Chapter 2008
.......................................................................................................126
Marjan Vaupotič, Robert Vehovec
Konferenca JAVAONE 2008
.......................................................................................................128
Marta Seljak
Konferenca ALA 2008
.......................................................................................................134
Breda Emeršič
Posvetovanje DOK_SIS_2008
.......................................................................................................140
Robert Vehovec
Teden sestankov ISO TC46
.......................................................................................................146
OCENE
Poročilo JISP in Springerjev webinar
.......................................................................................................151