IIhtmlncurat Za cerkev, šolo in dom. ItV^t
Št. 2. 15. februarja 1856. V. tečaj.
Peta postna nedelja.
Judovsko ljudstvo. „Preč ž njim, pree ž njim, križaj ga." Jan. 19, 15.
Uvod.
Pred več ko 2000 letini je živel nek mož; ajdovske vere je bil, pa vunder tako pravičen, da so ga vsi „Pravičnega" imenovali. Bil je tudi umen in moder, svojo domovino je sovražnikov rešil. Njegova hvala in slava se je razlegala dalječ okoli in okoli. — Ali kmalo ga nekdo lažnjivo in gerdo očerni, in ta pravični mož je očernjen. Vsi so ga poprej visoko spoštovali — sedaj so ga vsi zaničevali. To pa nehvaležnim ljudem še ni dovolj, še zatožijo ga, kakor da bi bil svojo domovino izdal in obsodijo ga, da se ima sramotno iz dežele pobrati. Vidite, ljubi moji! kar svet še sedaj zna, je znal že od nekdaj; svet je bil vselej nehvaležen, nehvaležnost je njegovo plačilo še sedaj. Mož, ki je bil svojo domovino sovražnikov rešil, je bil kakor sovražnik iz domovine pregnan! Nek dan gre ta pravični mož , bilo mu je ime Aristid, po ulicah nehvaležnega mesta, kar zagleda siromaka, ki je nekaj na čepino zapisoval. Ko bližej pride, mu siromak reče: Bodi mi tako dober, in zapiši mi ime Aristid. Bila je namreč tedaj navada, da so na čepino zapisovali ime tistega, kterega so hotli obsoditi. Prijazno mu reče Aristid: Kaj ti je pa Aristid hudega storil, da ga tudi ti obsodiš? Na to mu siromak odgovori: Meni prav za prav nič ni storil, pa vunder mi to ne dopade, da ga pravičnega imenujejo.
Nekaj tacega se v Jeruzalemu godi, le to da je še veliko straš-nejše in hujše. Ljudstvo je obsodilo Jezusa, večno pravico, in vpije: Preč ž njim, preč ž njim, križaj ga. Zakaj da pa — tega nobeden ni vedel, vpil je, vidil in slišal je druge vpiti. Tako zna in počenja ljudstvo : Danes hosana, jutre kriči: križaj ga! Ni še dolgo, kar so judje vpili Jezusu hosano, danes pa kričijo: Preč ž njim, križaj ga. Oh ljudstvo nehvaležno, ljudstvo nestanovitno!
Te besede :„Preč ž njim — križaj ga" hočemo danes premišljevati in gledati: kteri ljudje so tako vpili nekdaj in kteri tako vpijejo še sedaj? Poslušajte!
Razlaganje.
Strašna je povodinj, kedar jezi predere, strašno je morje, ko ga burja nažene, — pa nar strašneje je ljudstvo, ko ga hudobni ljudje našuntajo in nadražijo! Ljudstvo jeza se, togoti in jeze se peni — velikokrat ali večidel pa prav ne ve zakaj! Zapeljivci pa dobro vejo, ki po motnem radi ribijo. Tako je bilo od nekdaj, tako je bilo ob Kristusovem času; menda tudi sedaj ni drugače. Nevihta se pomiri, togota uleže, in ko bi ga poprašal zakaj, bi ti večidel tako malo vedel povedati, kakor morski valovi, ktere vihar naganja. Hočete se prepričati, idite z menoj še danes v Jeruzalem. Od vseh strani vre ljudstvo k sodni hiši Poncija Pilata; vpije in kriči: preč ž njim, preč ž njim — križaj ga. Ko bi pa med nje stopil in enega ali druzega na stran poklical in ga vprašal koga? bi odgovoril, Jezusa Nacarenskega; vprašaj ga pa zakaj? bo se začudil, da kej tacega moreš prašati? saj vsi vpijejo, zato vpijem tudi jaz; kaj bi pa bil Jezus zadolžil, to ga ne skerbi — kar druge vidi. tudi on dela.
Pilat reče ljudstvu, kterega hočete, da vam izpustim: „Jezusa ali Baraba"? Vpilo je pa ljudstvo, kakor je bilo od sovražnikov navajeno
— preč s tim — Baraba nam izpusti. Kaj pa bom z Jezusom, ki je imenovan Kristus — in vsi, kakor iz enega gerla so vpili — križaj ga. In spet reče Pilat: Kaj je vam žalega storil, jaz ne najdem nobene krivice na njem, ničesar, da bi bil smerti zapadel. In še divjiše in grozovitneje kričijo: križaj ga. Pilat da Jezusa gajžlati, vsa raztepenega ljudstvu pokaže
— ves kervav je, ves ranjen je, da od glave do pete ni zdravega na njem. Pri ljudstvu za pravičnega usmilenja išče. Pa zastonj: človek v svoji slepoti in togoti je hujši od zverine. Vidi terpeti, kri prelijati
— pa vunder vse to ga ne pomiri, ne nasiti. To nam priča nadraženo ljudstvo Jeruzalemsko. Jezus je nar lepši izmed vseh, ki jih je človeška mati rodila, ni več človeku podoben. Pilat ga jim pokaže in reče: ,,Glejte človeka", — ali oni divje kričijo: »Križaj ga, križaj ga", in ko je Pilat zadnjobart stopil iz sodne hiše, sedel na sodni stol in rekel: „ Glej te svojega kralja", so vpili le še hujši: „ Preč ž njim, preč ž njim, križaj ga." — Tako plača svet, tako človek zdivjači in znori! Tako vpijejo in kričijo tvoji sovražniki — ti pa o terpeči Izveličar stojiš med njimi — kako ti je bilo pri sercu? Povej, kaj si jim žalega storil, da te tako sovražijo? Nobene krivice ne najdejo na Tebi — le dobrote si jim delil, in dobrote ti sedaj tako plačujejo! Iz nebes si k njim prišel, nebeških darov jim prinesel, si jih nasitoval, njih bolnike ozdravljal, njih mertve obujal, ti si jih učil in tolažil, oni pa vpijejo: Križaj ga, križaj ga. Vidil si med tirni grozovitneži gotovo tudi take, kterim si besede večnega življenja govoril, ktere si v puščavi nasitil in lakote rešil, ktere si
na čudno vižo ozdravil! Našel si med njimi gotovo takih, kteri so ti malo pred hosano vpili — oh povej o Jezus! kako ti je bilo pri sercu, ko si vse to vidil in slišal! Vidil si, da je prerok Izaija 1, 2. prav od tebe govoril: »Sinove sim preživil in jih odredil, oni pa so me zavergli." Ljubi Izvelicar! koga si še vidil med tirni grozovitneži? Koga si vidil ti, ki vse vidiš? Oh, da moram reči — ves pobit in žalosten moram reči: Vidil si tudi nas — nas vse — vas in tudi mene. Res je, da nismo mi stali na Jeruzalemskem tergu — pa naši grehi so vpili ž njimi, kar so zamogli: »Križaj ga, križaj ga." Križan je bil tudi zavolj naših grehov, vmorjen zavolj naših pregreh. Pa ah! kako srečni bi bli, ko bi pri tem ostalo: pa le dan na dan dervimo tje na terg Jeruzalemski, na novo vpit »križaj ga — križaj ga." O ljubi Jezus! med nečloveškimi glasovi si slišal tudi moj glas — slišiš ga še vsak dan: »križaj ga". Sv. Apostel uči, da tisti, ki kerstno obljubo prelomijo in smertno grešijo , božjega Sina na novo križajo. Hebr. 6, 6. Smertno grešiti je Jezusa na novo križati — zakaj? ko bi Kristus mogel še enkrat umreti, naši smertni grehi bi ga na križ pripravili!
Sv. škof Remigi je Klodoveja v keršanski veri podučeval in na sv. kerst pripravljal. Ko mu je ta sv. učenik bridko terpljenje Jezusa Kristusa razkladal, zaupije kralj ves živ in goreč za Jezusa: „0 da bi jaz bil tedaj s svojimi Franki pričujoč, — Kristusa bi jim bil iz rok otel. Kervavo bi se bil nad njimi maščeval, na male kosce bi jih bil razsekal." Pa sv. Remigi ga boljšega poduči in mu reče: »Gospod angeljev tvoje pomoči ni potreboval, tudi je Petru ukazal meč v nožnico vtekniti. Pa glej! sam na se bodi jezen in hud, — pomisli, da si tudi ti bil med sovražniki, da so tudi zmote tvojega življenja Kristusa na križ pribijale." Te besede tudi nam veljajo — serdimo se sami na se, tudi naše pregrehe, naše hudobije so Kristusa križale in ga še križajo.
Ljubi verni kristjani! pomislimo in živo. v sercu ohranimo: »Kaj je smerten greh." Nedolžni, nar pravičniši, ki ni nar menjše krivice ali greha storil, mora nar sramotnejše smerti umreti, smerti na križu. Vsak smerten greh Jezusa vnovič križa, kedarkoli se v smertni greh podamo, stopimo med Judovsko ljudstvo in vpijemo: »Križaj ga, križaj ga." Pa tudi ti, kterim se stoži, križanega Jezusa pogledati, tudi mlačni in inerzli kristjani ga križajo. Sv. Brigita še le 10 let stara je slišala pridigovati od Kristusovega terplenja; prihodnjo noč se ji Jezus prikaže ves ranjen in kervav. Milo ji reče: Glej koliko sem terpel. Prosta deklica ga vpraša: Kdo ti je to storil o Gospod? Jezus pa ji odgovori: »Ti, ki me zaničujejo, za mojo ljubezen se ne marajo!" Izveličar, ki terpiš, kri prelijaš in umiraš za nas, tudi nas, tudi mene to zadeva, ki smo tako merzli do tvojega sv. terpljenja.
3*
Vsak dan vidimo sv. križ, vidimo ga v cerkvi, v hiši, vsak dan se pokrižujemo ali se pa tudi tvojega terpljenja in smerti spominjamo? Služimo sv. mešo, spomin tvojega ofra, gledamo oltar kalvarijo, na kteri se vsak dan daruješ, pa naše misli so povsod, le pri tebi in tvojem terpljenji niso. O kako gerdo, nehvaležno. Vse to, kar je Kristus za nas prestal, tako gerdo njemu vračujemo? O ljubi Iz-veličar, globoko vtisni svoje terpljenje, svoje bolečine in rane v naše serca, v naše duše, vsakega smertnega greha nas obvari. —
Sklep.
Od sv. Polikarpa se pripoveduje: Ko so hotli prisiliti ga, da bi Kristusa zatajil, in malikom daroval, je odgovoril: „86 let že služim gospodu svojemu Bogu in ni mi še kej žalega storil, kako bi ga mogel jaz razžaliti." Tako govori kristjan, ki Boga v resnici ljubi. Kako pa mi? Toliko let skerbi Bog za nas, mi ga žalimo, in prav nehvaležno mu vračujemo. O ljubi Izveličar, zraven tvojega križa stojimo in prosimo: Ne zameri, odpusti nam, kar smo te razžalili. Dovolj si ti lerpel, naj sedaj naše pregrešno meso terpi. Prenehajmo Kristusa križati, — križajmo sami sebe, in križajmo svoje grešne želje! Svojim željam, pregrešnemu človeku recimo: „Preč ž njim — križaj ga." Sv. apostel Pavi Gal. 5, 24 uči: „Ti, ki Kristusu slišijo, so križali svoje meso, svojo pregrešnost in poželenje." Ne serdimo se toliko zoper Jude, da so Kristusa križali — serdimo se zoper same sebe, ker smo hujši sovražniki. —- Davno so že utihnili in ne vpijejo več: križaj ga — pa vsak dan se še iz 1000 in 1000 gerl med nami sliši strašno vpitje: križaj ga. — Ne vpijmo več zoper Jezusa — križajmo le sami sebe, delajmo pokoro! Kristjan! glej ljubega Jezusa, rado volj no in ljubeznivo objame svoj križ in dene ga na svoje ranjene in raztergane rane — ti pa zdrav in močen se braniš za križ prijeti. On, ki ničesar ni zadolžil, ga voljno nosi, ti, ki si zaslužil — se ga bojiš in braniš? Jezus nar težejši križ poterpežljivo nosi in svojih ust ne odpre — ti pa tožiš, da ti je Bog malo butaro naložil? O nikar tako, duša keršanska, nevesta Kristusova ne brani, ne ustraši se križa, hočeš za Kristusom v večno življenje priti — moraš za njim v terpljenji hoditi: ..Kdor hoče moj učenec biti, naj sam sebe zataji, naj zadene svoj križ na se in ga nosi za meno", Mat. 16, 24., pa nič za to, ljubi moji! saj na zemlji je vse le kratko, tam goraj v nebesih nas pa čaka obilno plačilo. Amen.
Cve